Справа № 125/958/15-ц Провадження № 22-ц/772/2152/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Денишенко Т.О., Жданкіна В.В.

при секретарі : Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи заявлені вимоги тим, що між нею та відповідачем 19 травня 2012 року був укладений шлюб, від якого у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом із матірю та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, тому позивачка звернулась до суду та просила стягнути на свою користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року вказаний позов задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначеного розміру аліментів, зменшивши їх до ? частки від всіх його доходів щомісячно.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 114470 сторони у справі з 19 травня 2012 року перебувають у шлюбі (а.с. 10), від якого у них 11 жовтня 2012 року народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом серії 1-АМ № 236873 (а.с. 19).

Із довідки № 215 від 6 квітня 2015 року, виданої головою Іванецької сільради ОСОБА_5, вбачається, що син сторін у справі ОСОБА_4 знаходиться на утриманні позивачки (а.с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України, виходив із того, що відповідач предявлений позов визнав і проти його задоволення не заперечував.

Однак, із такими висновками суду погодитьсь не можна, оскільки вони не відповідають дійсності, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Із звукозапису судового засідання, яке проводилось у суді першої інстанції, вбачається, що відповідач погодився з тим, що повинен сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, але не визнавав позов щодо їх стягнення у заявленому позивачкою розмірі, що виключало право суду діяти в порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Крім того, судом не було розяснено відповідачу, у передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України порядку, його процесуальні права.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд повинен враховувати разом з іншими обставинами і матеріальний стан платника аліментів. Аналогічні розяснення надані постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність та можливість присудження стягнення аліментів на утримання дитини, однак, не виконав вимог положень ст. 182 СК України, зокрема щодо врахування матеріального стану платника аліментів, оскільки розглянув справу без дотримання вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України та дійшов безпідставного висновку про визнання відповідачем позовних вимог і доведеність тієї обставини, що відповідач матеріально спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки зі всіх видів своїх доходів.

Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивачкою не було доведено обставин, якими вона обґрунтувала свої позовні вимоги, зокрема, можливість сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмірі. З огляду на положення ч. 2 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не досліджує докази, надані позивачкою в суді апеляційної інстанції, оскільки не вбачає обґрунтованих підстав, з яких вона була позбавлена можливості подати їх у суді першої інстанції.

Колегія суддів приймає до уваги пояснення відповідача про те, що він бере участь в утриманні дитини, частину свого доходу витрачає на допомогу своєму батьку та брату, а тому зможе сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки зі всіх видів своїх доходів, а не у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів, виходячи з наявності підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, а також вимог розумності та справедливості, вважає, що ухвалене рішення в частині визначення розміру стягуваних аліментів підлягає зміні, зокрема зменшенню їх з 1/3 частки до 1/4 частки зі всіх видів доходів ОСОБА_3 щомісячно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів, зокрема, зменшити, визначені цим рішенням аліменти, з 1/3 частки до 1/4 частки зі всіх видів доходів ОСОБА_3 щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.В. Ковальчук

Судді : Т.О. Денишенко

ОСОБА_6