Справа №442/3888/15-ц
Провадження №2/442/1390/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

25 червня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Хомика А.П.,

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування та служби у справах дітей виконкому Дрогобицької міської ради про надання дозволу на оформлення неповнолітній дитині документів на виїзд за кордон без згоди батька та надання тимчасового дозволу неповнолітній дитині на виїзд за кордон без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати дозвіл на оформлення без згоди батька відповідача ОСОБА_2 документів для виїзду за кордон, а саме - в країни Шенгенської зони в період до 10.07.2016 року,їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також просить надати їй дозвіл на тимчасові поїздки за кордон в країни Шенгенської зони в період до 10.07.2016 року з сином ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька відповідача.

В обґрунтування позову посилається на те, що 22.08.2003 року розірвала шлюб з відповідачем, в якому у них 10.07.1998 року народився син ОСОБА_3. Зазначає, що після розірвання шлюбу, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не цікавиться жодним чином про його розвиток, матеріальної допомоги сину не надає. 27.04.2006 року уклала шлюб з ОСОБА_4, в якому у них народилось ще двоє синів. Звертає увагу на те, що вона з ОСОБА_4 матеріально утримують сина ОСОБА_3, її чоловік належним чином піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначає, що вона з чоловіком та дітьми мають можливість подорожувати, відвідувати інші країни, що матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку її синів, зокрема, ОСОБА_5, розширення кругозору останнього, стимулюватиме його вивчати іноземні мови, дасть йому можливість познайомитись з іншою країною. Однак, незважаючи на це, її колишній чоловік ОСОБА_2 безпідставно не надає їй згоди на виготовлення дитині проїзних документів та виїзд сина за межі України. При цьому вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, - не наводить, хоча перед цим таку згоду надавав. Зверталась до відповідача для вирішення питання виїзду дитини разом з нею, але всі її спроби домовитись не приносили позитивного результату. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Представник органу опіки і піклування та служби у справах дітей виконкому Дрогобицької міської ради ОСОБА_6 подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відносно задоволення позову покладається на думку суду.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Вимогами ст. ст. 11, 60 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 7 та ст. 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серія І-СГ №097533, ОСОБА_5 народився 10 липня 1998 року і його батьками є ОСОБА_5 (в шлюбі ОСОБА_4) ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серія І-СГ №123577, виданого Відділом РАГСУ Дрогобицького РУЮ Львівської області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано 22 серпня 2003 року, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №98.

Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Приписами ст. 33 Конституції України задекларовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У відповідності з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-тирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

За змістом п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, проїзний документ дитини є документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну дитини - громадянина України в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-тирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-тирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обовязків батьків відносно дитини.

Таким чином, законодавством України передбачена можливість вивезення дитини за кордон без надання згоди одного з батьків на підставі рішення суду лише за умови зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Так, як встановлено в судовому засіданні, відповідачем ОСОБА_2 у 2011 році надавалась заява-згода, посвідчена нотаріально, відповідно до якої він надав свою згоду неповнолітньому синові ОСОБА_5 на виготовлення проїзних документів для тимчасових поїздок за кордон.

Як встановлено матеріалами справи, позивач зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виготовлення документів та виїзд за кордон неповнолітнього сина, однак відповідач ухиляється від надання такої згоди.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з'явився та не направив свого представника. Відповідно пояснень з приводу надання чи ненадання дозволу на виїзд дитини за межі України не надав.

При таких обставинах суд, на підставі аналізу наявних в матеріалах справи доказів, приходить до висновку, що відповідач з часу звернення позивачки до суду і по даний час зловживає своїми батьківськими правами і ухиляється від надання добровільної згоди на виїзд дитини за кордон на час її літніх канікул. Зважаючи на те, що такий дозвіл відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її гармонійному розвитку, адаптації у суспільстві, розширюватиме її кругозір, в цій частині вирішення питання про надання згоди на виїзд дитини за кордон без згоди батька необхідне в судовому порядку.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на пастві рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, але до досягнення нею 18-річного віку.

Відповідно до п. 1 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, проїзний документ дитини є документом, який посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, визначено, що оформлення проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчена нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ можу бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Таким чином, оскільки сторони у шлюбі не перебувають, оформлення проїзного документа дитини може бути здійснено на підставі заяви того з батьків, з ким проживає дитина (справжність підпису якого засвідчено нотаріально), а на підставі рішення суду - лише коли інший з батьків заперечує проти цього.

З пояснень позивачки вбачається, що для оформлення проїзного документу дитини позивачка по справі зверталась у компетентні органи, однак в цьому їй було усно відмовлено через відсутність згоди батька на таке оформлення.

Відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними органами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Задовольняючи позов в частині необхідності надання дозволу на оформлення ОСОБА_5 документу для виїзду за кордон без згоди батька суд враховує, що без такого оформлення хлопчик не зможе здійснити поїздку за кордон, а тому суд приходить до висновку, що для якнайкращого забезпечення інтересів дитини необхідно надати дозвіл позивачці на виготовлення таких документів для виїзду дитини за кордон без згоди батька.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон буде сприяти гармонійному розвитку дитини, адаптації у суспільстві, розширюватиме її кругозір розвитку, буде відповідати її інтересам, а тому суд знаходить підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, ст. ст. 7, 141, 150, 154, 155 СК України, п. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", п. п. 1, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Надати неповнолітньому громадянину України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на оформлення проїзних документів та виїзд в період часу до 10 липня 2016 року за межі України, а саме в країни Шенгенської зони разом з матірю, громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька, громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя