Номер провадження: 22ц-/785/ 3762; 3945/2015
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Комлевої О.С, Сегеди С.М.,

при секретарі: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третіх осіб управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, інспекції з благоустрою Одеської міської ради про знесення самочинно зведеної огорожі, за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_4 про знесення самовільно встановленої огорожі, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2013 року та на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 січня 2014 року, -

встановила:

02 березня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 за участю третіх осіб управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, інспекції з благоустрою Одеської міської ради про знесення самочинно зведеної огорожі по АДРЕСА_1 за власний рахунок.

Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 листопада 1995 року вона, ОСОБА_3 є співвласницею квартири АДРЕСА_1. У 2010 році мешканцем квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 без отримання відповідних дозволів зведена металева огорожа та території, яка прилягає до його квартири. У 2011 році ОСОБА_3 звернулася до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою щодо вжиття заходів з приводу самовільного будівництва. 3 листопада 2011 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради винесено розпорядження, згідно з яким було зобов'язано ОСОБА_4 власними силами та за власний рахунок знести самочинно встановлену огорожу за адресою АДРЕСА_1, в п'ятиденний строк.

ОСОБА_4 дане розпорядження проігноровано у зв'язку з чим ОСОБА_3 вимушена була звернутися до суду.

29 лютого 2012 року Одеська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просила зобов'язати ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення самочинно встановленої огорожі, висотою 1,5 м та довжиною 12 м, до квартири АДРЕСА_1, за власний рахунок. У позовній заяві представник Одеської міської ради посилався на те, що з листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 січня 2012 року стало відомо, що громадянином ОСОБА_4 здійснено самочинне встановлення металевої огорожі на земельній ділянці загального користування за адресою АДРЕСА_1, без оформлення відповідної документації та дозволів, передбачених діючим законодавством. 3 листопада 2011 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради винесено розпорядження, згідно з яким було зобов'язано ОСОБА_4 власними силами та за власний рахунок знести самочинно встановлену огорожу за адресою: АДРЕСА_1, в п'ятиденний строк. ОСОБА_4 дане розпорядження проігноровано у зв'язку з чим Одеська міська рада вимушена була звернутися до суду.

Заочним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 та Одеської міської ради до ОСОБА_4 про звільнення земельної ділянки та знесення задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення за власний рахунок самочинно встановленої огорожі, висотою 1,5 м та довжиною 12 м, до квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 107 гривень 30 копійок.

02 грудня 2013 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення суду, посилаючись на те, що під час винесення заочного рішення суд не вирішив питання про судові витрати.

Додатковом рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 січня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмір 107 гривень 30 копійок, витрати по оплаті вартості судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 1178 гривень 40 копійок та витрати пов'язані із вартістю залучення спеціалістів для проведення розрахунку тривалості інсоляції в розмірі 1400 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу у якій просить заочне рішення та додаткове рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позови ОСОБА_3 та Одеської міської ради, районний суд виходив з того, що ОСОБА_4 без дотримання містобудівного та природоохоронного законодавства на земельній ділянці загального користування без відповідної документації та дозволів, передбачених діючим законодавством самовільно встановив металеву огорожу за адресою АДРЕСА_1 висотою 1,5 м та довжиною 12 метрів, чим порушив права ОСОБА_3 як співвласника квартири 1-а за вказаною адресою, оскільки її квартира внаслідок зведення огорожі залишилась без природного сонячного освітлення, та порушив права територіальної громади м. Одеси, самоправно привласнивши на свою користь частину земельної ділянки загального користування.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апеляційної скарги на те, що огорожу завів він ОСОБА_5, а не ОСОБА_4, і на час її зведення діюче законодавство не існувало порядку отримання будь-яких дозволів, а також, що потреба в облаштуванні такої огорожі була викликана необхідністю зупинити руйнування його квартири внаслідок підтікання стічних вод під її фундамент, але до участі у справі його притягнуто не було, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 з 22 вересня 1995 року. (а.с. 206).

Київською районною адміністрацією Одеської міської ради 6 жовтня 2011 року проведено обстеження земельної ділянки і встановлено, що на даній ділянці самовільно ОСОБА_4 зведено огорожу на землях загального користування. (а.с. 28 зворот).

На підставі встановленого 3 листопада 2011 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було винесено розпорядження № 793, яким зобов'язано ОСОБА_4 власними силами і за власний рахунок знести самочинно встановлену огорожу у п'ятиденний термін.

Вказане розпорядження ОСОБА_4 не оскаржив, факт зведення саме ним огорожі не заперечував. У своєму поясненні, наданому 23 жовтня 2013 року у державну виконавчу службу ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2013 року, не заперечував факт зведення ним огорожі, а тільки просив знести не всю огорожу, а лише її частину. (а.с. 213).

За встановлених обставин у районного суду не було підстав вважати, що самовільне зведення огорожі та самоправне заняття частини земельної ділянки загального користування, здійснено іншою особою, а не відповідачем.

Згідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Отже жоден із співвласників квартири АДРЕСА_1 не набув ні права власності на самочинно зведену огорожу, ні права користування незаконно зайнятою земельною ділянкою із числа земель загального користування, закріплених за названим будинком, тому судова колегія вважає, що права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_5 при ухваленні оскаржуваного рішення за його відсутності, порушені не були.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На цій підставі суд першої інстанції у порядку, встановленому ч. 1 ст. 220 ЦПК України, ухвалив додаткове рішення, яким стягнув з відповідача документально підтверджені понесені позивачкою витрати, пов'язані з судовим розглядом справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись: п.1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 9 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення але може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

О.С. Комлева

С.М. Сегеда