У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Шептицькій С.С.,

з участю представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника позивача - Басика А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 02 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «БМ Банк», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 02 грудня 2014 року первісний позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «БМ Банк» борг в сумі 253 371,58 грн. та судовий збір в сумі 3051,85 грн.. В решті позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим в частині стягнення боргу на користь банку, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на порушення судом процесуальних норм, оскільки рішення ухвалено у його відсутності із посиланням на його заяву про розгляд справи без його участі, хоча в дійсності такої заяви він не подавав. Звертає увагу суду на те, що суд безпідставно не задовольнив його клопотання про витребування у Банку кредитної справи, чим позбавив його можливості точно визначити розмір заборгованості по тілу кредиту, відсотках та пені, сума яких є спірною. Зазначає, що судом не взято до уваги трьох квитанцій, долучених в судовому засіданні 02 грудня 2014 року, які підтверджують сплату певних сум на погашення заборгованості. Доводить, що судом проігноровано правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові по справі № 6-53цс14 від 17.09.2014р., за якою вимога до поручителя пред'являється в межах шести місяців з моменту настання строку погашення останнього платежу за основним зобов'язанням, а відтак не з'ясовано чи взагалі є у позивача право стягувати заборгованість із поручителів, оскільки у розрахунку заборгованості вказано, що порушення графіку погашення відбулося заборгованості за кредитним договором 11 лютого 2009 року. Посилається на те, що судом не враховано останніх змін до п. 24 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у якому вказано, що строком пред'явлення кредитором вимоги до поручителя не може бути несплата чергового платежу. Зауважує, що судом не було враховано зменшення розміру позовних вимог при розподілі судових витрат.

______________________________________________________________________________________________________________________

Справа 569/8608/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Рогозін С.В.

Провадження № 22-ц 787/277/2014 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Покликаючись на неповне дослідження усіх обставин справи та невірну їх оцінку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено, а тому в апеляційному порядку перегляду не підлягає.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За положенням ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 08.09.2008 року між ВАТ «БМ БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «БМ БАНК») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 10/48/080908, за умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі 410000 грн. з кінцевим строком повернення до 07.09.2018р. та зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% річних для поточних потреб (а.с. 3-5).

На забезпечення виконання даного зобов'язання 08 вересня 2008 року між АТ «БМ Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 10/48/080908/1 (а.с. 13), між АТ «БМ Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_7 - договір поруки № 10/48/080908/2 (а.с. 14), між АТ «БМ Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - договір поруки № 10/48/080908/3 (а.с. 15). За умовами вказаних договорів поруки, поручителі поручилися перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, а саме за повернення кредиту до 07 вересня 2018 року в сумі 410 000 грн., сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору.

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спірні відносини між сторонами виникли внаслідок невиконання боржником ОСОБА_2 умов кредитного договору і утворення заборгованості, розмір якої станом на 15.09.2014 року склав 258 397,03 грн., та включав у себе суму заборгованості по кредиту - 166 033,04 грн., прострочену суму заборгованості - 63 449,94 грн., відсотки за період з 01.07.2014 року по 14.09.2014 року - 9 213,94 грн., пеню - 18 979,11 грн. (а.с. 41-46).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором кредиту, у Банку виникло право примусового стягнення суми заборгованості, відсотків та штрафних санкцій, а також врахував передбачений у договорі поруки строк її дії, який на час пред'явлення позову не сплив, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог.

На підтвердження даного висновку в рішенні наведені відповідні мотиви й обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Не заслуговують на увагу суду твердження апеляційної скарги про порушення судом процесуальних норм у зв'язку із завершенням розгляду справи без участі ОСОБА_2. З матеріалів справи вбачається, що судові засідання, в яких досліджувались обставини справи, відбувалися неодноразово: 17.07.2014р., 16.09.2014р., 13.10.2014р, 24.11.2014р., 02.12.2014р., і частина з них - за участю представника ОСОБА_2. Про судове засідання від 02.12.2014р. представник апелянта була повідомлена належним чином, що стверджується її власним клопотанням про відкладення слухання (а.с. 104), проте жодних підтверджуючих документів поважності своєї неявки суду нею не було надано. У зв'язку з наведеним розгляд справи за відсутності сторони відповідача, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, є правомірним.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом не було взято до уваги квитанцій про погашення заборгованості перед Банком, то вони спростовуються доказами по справі та відхиляються судом. Так, квитанції про переказ готівки від 19.05.2014р., від 28.08.2014р та від 26.11.2014р., на які посилається апелянт, були враховані судом, а суми, внесення яких вони підтверджують, враховані при здійсненні розрахунку заборгованості від 15 вересня 2014 року, котрий суд поклав в основу рішення.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, щодо неврахування судом змін у законодавстві відносно строків пред'явлення кредитором вимоги до поручителя, оскільки на даний час чинним є редакція п. 24 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 07.02.2014 року зі змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7, відповідно до яких із абзацу 2 п. 24 виключено речення про те, що строком пред'явлення кредитором вимоги до поручителя не може бути несплата чергового платежу.

Враховуючи долучені до матеріалів справи докази та вимоги закону, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач на подав до суду доказів, які спростовували б наявність у нього боргу перед позивачем, а тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 02 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Григоренко М.П.

підпис Рожин Ю.М.

Згідно:сулддя-доповідач Ковальчук Н.М.