АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів -Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про виселення з квартири,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про виселення з АДРЕСА_1

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 17.08.2012 р. між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого він придбав у відповідача у власність зазначену квартиру.

Відповідно до п. 3.1. договору ОСОБА_3 зобов'язувався знятись з реєстраційного обліку особисто та зняти з реєстраційного обліку інших осіб, які знаходяться на реєстрації у вказаній квартирі, звільнити квартиру від речей, які знаходяться в квартирі та від осіб, які проживають в ній до 17.08.2012 р., та передати йому всі комплекти ключів від квартири, технічну документацію, документи з оплати комунальних послуг.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не виконав, позивач просив виселити його, а також ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із зазначеної квартири без надання їм іншого житлового приміщення.

Справа №755/20363/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2336/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2014 р. позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він не був у встановленому законом

порядку повідомлений про розгляд справи, що позбавило його права надати суду докази на заперечення позовних вимог ОСОБА_2, в тому числі і докази на підтвердження того, що він з 2008 року постійно користується зазначеною квартирою, що з вересня 2013 року з ним проживає його дружина ОСОБА_7, а з березня 2014 року в цій квартирі проживає їх дочка - ОСОБА_8

Крім того зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у позивача виникло право звернення до суду лише з моменту реєстрації правочину - з 14.05.2014 р. та, що при вирішенні питання про виселення з квартири малолітньої дитини є обов'язковою участь у справі органу опіки та піклування, відповідно до ст.6 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей».

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляд справи були повідомлені належно, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За відсутності доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання ОСОБА_4, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.08.2012 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований у реєстрі за № 874.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 зазначену квартиру та зобов'язався знятись з реєстраційного обліку особисто, зняти з реєстраційного обліку інших осіб, які зареєстровані у вказаній квартирі, звільнити квартиру від речей, які в ній знаходяться та від осіб, які проживають у квартирі до 17.08.2012 р., а також передати ОСОБА_2 всі комплекти ключів від квартири, технічну документацію, документи з оплати комунальних послуг.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що в порушення умов договору купівлі-продажу від 17.08.2012 р. відповідач ОСОБА_3 не виконав зобов'язання щодо виселення з квартири АДРЕСА_1 чим порушили право позивача володіння і користування зазначеною квартирою, що надавало йому право на звернення до суду за захистом порушеного права.

Крім того, з 14.05.2014 р. після державної реєстрації правочину, він набув право розпорядження зазначеним майном.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи непереконливі, оскільки в матеріалах справи наявні зворотні повідомлення про вручення поштових рекомендованих відправлень від 21.08.2014 р., 17.09.2014 р., 27.10.2014 р., 14.11.2014 р. та 01.12.2014 р.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про порушення прав неповнолітньої ОСОБА_8, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в місті Києвімалолітньої дитини не було, і вона в цій квартирі не зареєстрована.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки відповідачі обмежують право власності позивача, суд обгрунтовано задовольнив його вимоги про їх виселення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: