Справа № 127/1399/15-ц Провадження № 22-ц/772/1448/2015Головуючий в суді першої інстанції Іщук Т. П.
Категорія 57 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про захист прав споживача та повернення банківського вкладу,-

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в міський суд з позовом до ПАТ «Імексбанк» про захист прав споживача банківських послуг та повернення банківського вкладу.

В обґрунтування позову посилався на те, що 20.11.2013 року між ним та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір № про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 року, вклад «Три Бажання» 13 міс. (вид вкладу «3Баж13м20%») та внесено в національній валюті грошові кошти в сумі 200000 (двісті тисяч) гривень, на вкладний рахунок НОМЕР_2, строком до 22.12.2014 року, під 20% річних.

Свої зобов'язання за договором вкладник виконав внісши через касу банку готівкові кошти в сумі 200000 грн. на відкритий в установі банку вкладний рахунок, а після закінчення строку вкладу - 22.12.2014 року звернувся до банку із заявою про його повернення в готівковій формі.

Оскільки банк безпідставно утримує грошові кошти й не дає можливості отримати їх в повному обсязі готівкою, позивач просив стягнути з ПАТ «Імексбанк» на користь ОСОБА_3 залишок невиплаченого депозитного вкладу в сумі 181885,12 грн., проценти за користування грошовими коштами з 22.12.2014 року по 22.01.2015 року в сумі 2989,89 грн., а також покласти на відповідача судові втирати по справі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, просить його скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції і не заперечується сторонами, 20 листопада 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та позивачем ОСОБА_3 було укладено договір № про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 року, вклад «Три Бажання» 13 міс. (вид вкладу «3Баж13м20%») на 200000 грн. з процентною ставкою 20% річних строком до 22 грудня 2014 року (а.с 8, 9-13).

Цього ж дня на виконання умов договору ОСОБА_3 вніс в касу банку 200000 грн. (а.с. 14).

У визначений договором день повернення вкладу ОСОБА_4 звернувся до начальника відділення №322 АТ «Імексбанк» із заявою (вх. №980) про повернення в готівковій формі грошових коштів, що знаходяться на його поточному рахунку в сумі 184833,59 грн. (а.с. 15).

Однак кошти готівкою ОСОБА_3 повернуті не були, а залишаються в банку в сумі 181885,12 грн.й обліковуються на рахунку НОМЕР_3, що підтверджується випискою з особового рахунку від 22.01.2015 року (а.с. 16).

Листом від 21.01.2015 року банк повідомив ОСОБА_3 про неможливість виплати коштів посилаючись на проблеми з готівкою (а.с. 17).

Постановою Правління Національного банку України від 26.01.2015 року ПАТ «Імексбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №16 з 27.01.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (а.с. 38).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що наслідком введення тимчасової адміністрації є спеціальний порядок повернення коштів вкладників, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, призупиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені нормами цього Закону.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як він не відповідає дійсним обставинам справи й зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ст. 2 Закону України від 07.12.2000 року №2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах, та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежного від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент.

Умовами укладеного між сторонами договору (п. 6.1-6.3 публічного договору №1 банківського вкладу) встановлено, що банк повертає вклад або його частину та сплачує нараховані та несплачені проценти у строк, що визначний в договорі про приєднання до договору. Повернення вкладу або його частини та сплата нарахованих та несплачених процентів здійснюється банком готівкою або в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, який зазначено вкладником в договорі про приєднання до договору, чи за письмовою заявою вкладника на інший його рахунок. У разі зняття вкладу/його частини готівкою банк видає вкладнику видатковий касовий документ, у якому зазначаються номер вкладного рахунку, дата та сума списання коштів та виписку в паперовій формі з вкладного рахунку (а.с. 10).

Отже між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту), за умовами якого вклад (депозит) мав бути повністю повернутий вкладнику 22 грудня 2014 року.

Крім того, згідно з ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дійсно встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Разом з тим, пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону (у редакції Закону України від 04.07.2014 р. №1586-VII) передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Строк банківського вкладу закінчився до введення тимчасової адміністрації, а тому суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин обмеження, що передбачені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» й не застосував п. 1 ч. 6 ст. 36 цього ж Закону.

Рішенням адміністративної ради Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2012 року розмір відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб збільшено до 200000 грн., тобто залишок вкладу позивача ОСОБА_3 повністю охоплюється сумою відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті, й може бути виплачений під час дії тимчасової адміністрації.

Безпідставним є й посилання суду першої інстанції на те, що вимоги позивача враховані та їх виплата буде здійснюватиметься в порядку та в розмірах, встановлених вищевказаним Законом, оскільки зазначене твердження відповідача не підтверджене належними й допустимими доказами в справі.

Отже колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції і задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 - стягнення на його користь не лише залишку вкладу (депозиту) в сумі 181885,12 грн., а й процентів, що мали б бути нараховані на залишок вкладу з 22.12.2014 року по 22.01.2015 року в сумі 2989,89 грн. (181885,12 грн. *20/100/ *30 днів/365 днів), як про те просить позивач.

Порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Сторони по справі відповідно до п. 17, 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», 65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-а, , на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, залишок невиплаченого банківського вкладу (депозиту), внесеного відповідно до договору №2 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 року, вклад «Три Бажання» 13 міс. (вид вкл аду «3Баж13м20%») в сумі 181885 (сто вісімдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят п'ять) гривень 12 коп., а також проценти за договором банківського вкладу за період з 22.12.2014 року по 22.01.2015 року в сумі 2989 (дві тисячі дев'ятсот вісімдесят дев'ять) гривень 89 коп., а всього 184875 (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят п'ять) гривень 01 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Войтко Ю.Б. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.