У х в а л а

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,Романюка Я.М.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховим Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного 14 серпня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Свої вимоги обґрунтовував тим, що договір не відповідає вимогам закону, оскільки об'єктом відчуження за цим договором в іншій справі було забезпечено його позов до відповідача ОСОБА_4

Рішенням Першотравневого районного суду від 24 лютого 2014 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу касаційного суду та залишити рішення суду апеляційної інстанції в силі, з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції положень статей 203, 215, 216, 234 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року заявники посилаються на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року, де на його думку, зазначені норми права застосовані по іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, задовольняючи позов, виходив з доведеності того, що договір дарування частки квартири є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створити правові наслідки, а є способом ухилення від виконання рішення суду про стягнення грошових коштів за рахунок цього майна.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2015 року суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції вказав, що позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину, суду апеляційної інстанції треба перевірити, чи був виданий виконавчий лист на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 24 вересня 2009 року, чи накладався державною виконавчою службою арешт на спірне майно на виконання значеного рішення суду, і в залежності від встановленого вирішити спір.

Отже, у справах судами по різному оцінено наявні у справах докази, що не свідчить про неоднакове застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2015 року не може бути зразком неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасувавши рішення суду апеляційної інстанцій, направив справу на новий апеляційний розгляд у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховим Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: В.М. Сімоненко
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема