Провадження № 2/201/3377/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 жовтня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

при секретарі Поддєлковій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частки заробітної плати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Казенного підприємства «Південукргеологія» та просить стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату у сумі 32327,98 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у сумі 45345,04 грн. за період з 01.11.2014 по 24.06.2015, компенсацію втрати частки заробітної плати у сумі 14015,79 грн. за період з 01.11.2014 по 24.06.2015, моральну шкоду у сумі 5000,00 грн., а всього: 96688,81 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилалася на те, що вона працювала в Казенному підприємстві «Південукргеологія» на різних посадах з 21.05.1981 по 31.10.2014 і була звільнена з посади бухгалтера І категорії за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу №116-к 31.10.2014 є днем звільнення та останнім днем роботи позивача на підприємстві. У цей день їй мав бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: мала бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки. Однак відповідач у порушення ч.1 ст.116 КЗпП України не виплатив при звільненні всі суми, що належали позивачу до виплати за період з квітня 2014 р. по жовтень 2014 р. включно в загальній сумі 32327 грн. 98 коп. Виходячи з цього розміру заборгованості із заробітної плати, позивач розраховує середній заробіток за весь час її затримки за період з 01.11.2014 по 24.06.2015, компенсацію втрати частки заробітної плати за період з 01.11.2014 по 24.06.2015 та просить їх стягнути на свою користь. Крім того, вказуючи на те, що заробітну плату вона не отримує вже більше 236 днів стверджує, що саме через затримку по виплаті заробітної плати вона змушена була звільнитися. У звязку з невиплатою заробітної плати за 7 місяців вона відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві звязки, була змушена економити навіть на харчах та одязі. Не мала змоги купити найпростіші подарунки родичам, коли її запрошували на свята, тому не ходила до них. За цей період жодного разу не їздила на відпочинок. Завдана їй моральна шкода обумовлюється моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням моїх прав, втратою у звязку з цим престижу та ділової репутації серед співробітників, знайомих, друзів та родичів.

В судове засідання позивачка не зявилася, натомість її представник адвокат ОСОБА_2, що діє за договором про надання правової допомоги №4-15цс від 27.08.2015 р., подав до суду письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги згідно до викладеного у позовній заяві, просив розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував.

Відповідач в судові засідання 08.09.2015 та 02.10.2015 свого представника повторно не направив, про дату та час слухання справи повідомлялася належним чином за юридичною адресою, згідно до поштових повідомлень, судові повітки отримані уповноваженою особою відповідача. Ніяких заяв або клопотань від відповідача до суду не находило, про причини не направлення свого представника в судові засідання, відповідач суд не повідомив.

За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити у справі заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Позивач працювала в Казенному підприємстві «Південукргеологія» на різних посадах з 21.05.1981 по 31.10.2014 і була звільнена з посади бухгалтера І категорії за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу №116-к. Дані обставини підтверджуються трудовою книжкою серії ГТ-І № 0104097 від 02.06.1977. Відповідач не виплатив позивачу при звільненні всі суми, що належали їй до виплати за період з квітня 2014 р. по жовтень 2014 р. включно в загальній сумі 32327 грн. 98 коп., що підтверджується довідкою ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», через який позивач отримувала заробітну плату, про рух коштів на її зарплатному рахунку з 01.11.2014 по 22.06.2015 та розрахунковими листками, виданими позивачу відповідачем за період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року (за 7 місяців), в яких зазначені нараховані їй суми, що належать до виплати.

Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі ч.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Механізм реалізації вказаного Закону визначено в Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 N 159.

Відповідно до п.3 та п.4 Порядку компенсації підлягає заробітна плата разом із сумою індексації та обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності галузевої належності

В даному випадку, аналізуючи надані сторонам докази, що були досліджені в судовому засіданні, суд доходить до наступного висновку.

Днем звільнення позивача є 31.10.2014 та цей день був останнім днем її роботи на підприємстві. У цей день позивачу мав бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: мала бути виплачена заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки. Однак у порушення ч.1 ст.116 КЗпП України відповідач не виплатив при звільненні всі суми, що належали позивачу до виплати за період з квітня 2014 р. по жовтень 2014 р. включно в загальній сумі 32327 грн. 98 коп. Таким чином, заборгованість по заробітній платі складає 32327,98 грн., яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача та в цій частині позов підлягає задоволенню.

Крім того, з огляду на положення ч.1 ст.117 КЗпП України підлягає задоволенню й позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки при звільненні за 236 днів затримки з 01.11.2014 по 24.06.2015 у сумі 45 345,04 грн. згідно розрахунку, проведеного за правилами, встановленим Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі «Порядок»):

Визначення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні:

Місяць 2014 р.Види нарахувань згідно з розрахунковими листками за вересень, жовтень 2014 р., грн.Всього за місяць для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, грн.
Оплата за окладомДоплата відсотком (одноразо ва виплата)Компенсація за невикориста ну відпустку (одноразова виплата)Індекса ція доходівКомпенсація за несвоєчасну виплату
Вересень3087,05 146,16311,353544,56
Жовтень3995,001198,504389,35146,16 4141,16

При цьому відповідно до п.4 пп. б Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Місяць розрахункового періодуКількість робочих днівНарахований дохід згідно з розрахунковим листком, грн.Розмір середньої заробітної плати, грн.
Вересень ,56192,14
Жовтень ,16
Всього407685,72

Кількість календарних днів затримки розрахунку при звільненні - 236 Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні:

236 дні х 192,14 грн. = 45 345,04 грн. - середній заробіток за весь час затримки при звільненні.

Також підлягає задоволенню з огляду на вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» й позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частки заробітної плати, яка розраховується за правилами, встановленими Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. N 159.

При цьому індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу, а індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відтак, формула порядку розрахунку компенсації заробітної плати:

Ск = ЗПчиста х Приріст 1: 100,

де

Ск сума компенсації;

ЗПчиста нарахований, але невиплачений грошовий дохід за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів), грн.;

Приріст 1 - приріст індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації.

Значення Приросту індексу споживчих цін за період невиплати доходу становить:

Квітень 2014 рік - 64,4 %;

Травень 2014 рік - 58,4%;

Червень 2014 рік - 56,9 %;

Липень 2014 рік - 56,2 %;

Серпень 2014 рік - 55,0 %;

Вересень 2014 рік - 50,6 %;

Жовтень 2014 рік - 47,1 %.

Таким чином, компенсація втрати частки заробітної плати становить 14015,79 грн. згідно нижче наведеного розрахунку:

Місяць, рікНарахований, але невиплачений станом на 24.06.2015р. грошовий дохід за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів), грн. (ЗПчиста)Приріст індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації при виплаті у червні 2015р. (Приріст І /100)Сума компенсації заробітної плати за відповідний місяць року, грн.
Квітень 20142836,020,6441826,40
Травень 20142646,770,5841545,71
Червень 20142782,760,5691583,39
Липень 20143462,360,5621945,85
Серпень 20143640,030,552002,02
Вересень 20142818,920,5061426,37
Жовтень 20147826,010,4713686,05
Всього, грн 14015,79

Також суд вважає за можливе на підставі ст.237-1КЗпП стягнути з відповідача на користь позивачки й грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка в даному випадку дійсно була завдана неправомірними діями відповідача, повязаними із затримкою на такий тривалий час виплати позивачці заробітної плати. При цьому суд визначає суму моральної шкоди у розмірі 1000 грн. і вважає її розумною, співмірною та справедливою по відношенню до глибини та ступеню порушення законних прав позивачки, адже загальновідомим є той факт, що позбавлення людини засобів до існування, зароблених нею сумлінною працею, безперечно завдає такій людині душевних страждань, порушує нормальні життєві звязки та її звичайний спосіб життя, змушує докладати додаткових зусиль для його організації.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи, що на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, судовий збір на підставі ст.88 ЦПК України має бути стягнуто з відповідача на користь держави.

При цьому суд враховує, що згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою.

Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

В даному випадку заявлена вимога відшкодувати моральну шкоду грішми, відтак, вирішення питання про судовий збір щодо немайнових вимог непотрібне.

Керуючись ч.1 ст.116, ч.1 ст.117, ст.237-1 КЗпП України, ч.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», п.3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. N 159, ч.1 ст. 1167 ЦК України, п.13 Постанови Пленуму ВСУ N4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.88, 212-215, 224 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частки заробітної плати та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» (місцезнаходження: 49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 11, телефон 0562-32-37-43, ) на користь ОСОБА_1 92688,81 грн. (девяносто дві тисячі шістсот вісімдесят вісім гривень 81 копійок), що складається з:

-заробітної плати у сумі 32327,98 грн.;

-середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати у сумі 45 345,04 грн. за період з 01.11.2014 р. по 24.06.2015 р.;

-компенсації втрати частки заробітної плати у сумі 14015,79 грн. за період з 01.11.2014 р. по 24.06.2015р.;

-моральної шкоди у сумі 1000,00 грн.

Стягнути з казенного підприємства «Південукргеологія» (місцезнаходження: 49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 11, телефон 0562-32-37-43, ) на користь держави 926 грн. 89 коп. (девятсот двадцять шість гривень 89 копійок) в рахунок сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя М.П. Ходаківський