Справа № 748/2948/14-ц Провадження № 22-ц/795/67/2015 Головуючий у I інстанції -Майборода С. М. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.

суддів: Вінгаль В.М., Позігуна М.І.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

з участю: прокурора Курило Я.М., представників відповідачів Будлянського В.М. та адвоката ОСОБА_2, представника третьої особи Бригинець В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2014 року у справі за позовом виконуючого обов'язки прокурора Чернігівського району Чернігівської області до Головного управління Держземагенства у Чернігівській області, ОСОБА_4, треті особи - Чернігівське районне управління юстиції у Чернігівській області, Улянівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, про визнання недійсними наказів та свідоцтв про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року виконуючий обов'язки прокурора Чернігівського району в інтересах держави звернувся до суду з позовом про визнання недійсними наказів Головного управління Держземагенства у Чернігівській області та свідоцтва про право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що проведеною органами прокуратури перевіркою встановлено факт передачі Головним управлінням Держемагенства у Чернігівській області у власність ОСОБА_4 земельної ділянки з порушенням земельного законодавства, оскільки відведення землі відбулося за рахунок земель громадського пасовища, що суперечить закону та порушує інтереси громади. Позивач вказує, що надана у власність ОСОБА_4 земельна ділянка сформована за рахунок земель, які згідно рішення Чернігівської районної ради народних депутатів від 05.07.1991 року використовувалися територіальної громадою с. Новоселівка Улянівської сільської ради як громадське пасовище і які із користування сільської ради не вилучалися.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2014 року позов виконуючого обов'язки прокурора Чернігівського району Чернігівської задоволено; визнано недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 24.02.2014 № ЧН/:04:000/00002579, яким ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Улянівської сільської ради Чернігівського району площею 2 га для ведення особистого селянського господарства; визнано недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 13.03.2014 № ЧН/:04:000/00003056, яким ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою та надано у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :04:000:8063) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Улянівської сільської ради Чернігівського району; визнано недійсним свідоцтво про право власності № 20330997, видане 10.04.2014 реєстраційною службою Чернігівського районного управління юстиції на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Улянівської сільської ради Чернігівського району; скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :04:000:8063) для ведення особистого селянського господарства на території Улянівської сільської ради Чернігівського району, прийняте 10.04.2014 року реєстраційною службою Чернігівського районного управління юстиції; вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити виконуючому обов'язки прокурору Чернігівського району Чернігівської області в задоволенні позову, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, ухвалення з з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що позовні вимоги обгрунтовані лише рішенням Чернігівської районної ради народних депутатів Чернігівської області від 05.07.1991 року, інших доказів про фактичне використання земельних ділянок як пасовища матеріали справи не містять; матеріали справи не містять докази визначення та встановлення меж земельної ділянки для випасання худоби, відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку та факт її реєстрації за громадою чи створеним у порядку законодавства громадським пасовищем. Апелянт наголошує на тому, що згідно ч.2 ст.188 ЗК України, ч.4 ст.19 ЗУ «Про охорону земель» органи прокуратури не наділені повноваженнями здійснювати контроль за використанням та охороною земель, прокурором не наведено обгрунтувань здійснення ним представництва інтересів громадянина або держави у суді. В апеляційній скарзі вказується, що судом не враховано, що відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки і вона не може бути у нього витребувана,у суду були відсутні законні підстави для позбавлення його права власності.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Чернігівського району просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_4 та залишити без змін рішення суду першої інстанції, зазначаючи, що земельна ділянка площею 2,0000 га на території Улянівської сільської ради Чернігівського району передана ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства з порушенням вимог ст.ст. 34, 118, 149, 198 ЗК України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» без попереднього вилучення цих земель з користування територіальної громади.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта - адвоката ОСОБА_2, представника відповідача - Головного управління Держземагенства у Чернігівській області Будлянського В.М., які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора Курило Я.М. та представника третьої особи - сільського голови Бригинець В.П., які наголошували на законності рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи із наступного.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов виконуючого обов'язки прокурора Чернігівського району, суд першої інстанції виходив з того, що в силу ст. 20 ЗК України рішення про відведення ОСОБА_4 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянского господарства за рахунок земель для випасання худоби є неправомірним; в порушення вимог ст.198 ЗК України, ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.50 Закону України «Про землеустрій» проект із землеустрою спірної земельної ділянки не погоджувався Улянівською сільською радою як суміжним землекористувачем; на підставі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визнано недійсним і свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Судом по справі встановлено, що 24 лютого 2014 року згідно наказу Головного управління Держземагенства у Чернігівській області №ЧН/:04:000/00002579 надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Улянівської сільської ради Чернігівського району, орієнтовний розмір земельної ділянки площею 2,0000 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.27).

На підставі цього наказу за замовленням ОСОБА_4 ТОВ «Молодіжна інвестиційна компанія» розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства зазначеної вище земельної ділянки (а.с.20-46).

Вказаний проект землеустрою погоджено Управлінням Держземагенства у Чернігівському районі Чернігівської області, що вбачається із висновку від 04.03.2014 року № 401 (а.с.28).

13.03.2014 року наказом Головного управління Держземагенства у Чернігівській області №ЧН/:04:000/00003056 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 на території Улянівської сільської ради Чернігівського району та надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :04:000:8063) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Улянівської сільської ради Чернігівського району (а.с.47).

10 квітня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована Чернігівська область Чернігівській район Улянівська сільська рада, кадастровий номер :04:000:8063 за суб'єктом ОСОБА_4 (а.с. 193) та видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 20330997 на вказану земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.84).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Верховної Ради РСР від 18 грудня 1990 року „Про земельну реформу"' та Указу Президента Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 05 січня 1991 року „Про першочергові завдання по реалізації земельної реформи", рішенням № 5 від 28 січня 1991 року виконавчого комітету народних депутатів Чернігівської обласної ради „Про здійснення земельної реформи" було затверджено організаційні заходи по здійсненню земельної реформи в області та створено відповідну комісію. Виконавчим комітетам районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів доручено у першочерговому порядку знайти і виділити необхідну кількість земель для задоволення невідкладних потреб населення.

На виконання постанови Верховної Ради РСР від 18 грудня 1990 року „Про земельну реформу" та рішення Чернігівського облвиконкому від 28 січня 1991 року „Про здійснення земельної реформи" в Чернігівському районі проведена інвентаризація земель землеволодільців і землекористувачів та рішенням VIII сесії XXI скликання Чернігівської районної ради народних депутатів Чернігівської області від 05.07.1991року „Про затвердження матеріалів інвентаризації земель" було затверджено межі територій селищних і сільських рад народних депутатів та їх площі, в тому числі колгоспів, міжгоспів, держгоспів, землі населених пунктів, землі промисловості, транспорту, оборони, землі оздоровчого призначення, лісового та водного фонду, землі запасу райвиконкому, землі запасу сільських і селищних рад народних депутатів, з яких, у тому числі, визначено землі для колективного випасання худоби. Згідно з додатком №1 до вказаного рішення за Улянівською (колишньою Новоселівською) сільською радою Чернігівського району Чернігівської області, для потреб громадян у випасанні худоби, була закріплена земельна ділянка загальною площею 110,2 га (розділ „під колективне випасання"(а.с.15, 16-17).

Рішенням 4 сесії 23 скликання Чернігівської обласної ради від 24 грудня 1998 року Новоселівську сільську раду Чернігівського району перейменовано на Улянівську сільську раду (а.с.66).

Сторонами не заперечувалось та підтверджено оглянутими апеляційним судом оригіналами документів на землю (копії та витяги з яких долучені до матеріалів справи), а саме: державним Актом на вічне користування землею колгоспами № 541644, виданим 24 листопада 1951 р. виконавчим комітетом Чернігівської районної Ради депутатів трудящих сільськогосподарській артілі ім.Калініна (колгосп ім.Калініна - СТОВ «Урожай»); технічною документацєю по інвентаризації земель території Новоселівської сільської ради Чернігівського району за 1991 рік; схемою поділу земель колективної власності на земельні ділянки (паї) колективного сільськогосподарського підприємства «Урожай» с. Улянівка; схемою території Новоселівської сільської ради Чернігівського району; планом грунтів сільськогосподарської артілі ім. Калініна Бобровицької сільради Чернігівського району, - що спірна земельна ділянка виділена за рахунок земель громадського пасовища. Також зазначене вбачається з довідки Управління Держземагенства у Чернігівському районі від 03 березня 2014 року №612 по формі 6-зем щодо правового статусу земельної ділянки, яка передбачена для відведення у власність ОСОБА_4, та з кадастрового плану земельної ділянки, яка проектувалася до відведення у власність ОСОБА_4 (а.с.26,30).

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Стаття 19 ЗК України визначає категорії земель за цільовим призначенням, відповідно до змісту ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам чи юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням.

Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка віднесена до виду земель для випасання худоби (пасовища), то на неї розповсюджується порядок визначений у абз.2 ч.5 ст.20 ЗК України, що встановлює обов'язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК).

По справі встановлено, що спірна земельна ділянка була передана Головним управлінням Дерземагенства у Чернігівській області у власність, для ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_4 із земель, що розташовані на громадському пасовищі, яким користується територіальна громада Улянівської сільської ради і з користування якої вона не вилучалась.

Враховуючи вищевикладене, районний суд дійшов вірного висновку, що спірна земельна ділянка передана ОСОБА_4 у власність з порушенням вимог ст.ст. 20, 34, 118, 149, 198 Земельного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та визнав недійсними оспорювані позивачем накази відповідно до п.''г'' ч.3 статті 152 Земельного кодексу України, оскільки одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Оскільки судом визнано недійсним рішення про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, то ним обґрунтовано задоволено вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку, зі скасуванням відповідного рішення про державну реєстрацію права, оскільки відповідно до статті 26 Закону України ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'', у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Твердження апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів про фактичне використання спірної земельної ділянки як пасовища та доказів щодо державної реєстрації права на землю як на громадське пасовище не є обгрунтованими зважаючи на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі № 1-17/2005, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; та пункт 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХП з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Таким чином, строк переоформлення права постійного користування в даний час законом не визначений та не обмежений. Відсутність у територіальної громади правостановлюючого документа на право користування землями громадського пасовища за умови його фактичного використання не давало відповідачу права на безоплатну передачу у власність земельної ділянки без попереднього вирішення питання про її вилучення.

Фактичне використання пасовища територіальною громадою підтверджується даними Улянівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, відповідно до яких станом на 01.01.2014 року, по раді утримується 180 голів великої рогатої худоби, 20 коней і 12 кіз, крім того, за рахунок пасовища сільської ради випасається 93 голови ВРХ мешканців району Бобровиця м. Чернігова (а.с.67, 68).

Є хибними доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для звернення прокурора з даним позовом, оскільки позов поданий відповідно до частини 2 статті 45 ЦПК України та вимог Закону України „Про прокуратуру".

6 жовтня 2014 року прокуратурою Чернігівської області винесено постанову про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням вимог земельного законодавства Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області та його структурних підрозділах, за наслідками якої і мало місце звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави (а.с. 11-12).

Таке право прокурора на звернення до суду з позовом передбачено ч.2 ст. 45 ЦПК України, ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру", згідно яких підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень інтересів держави, а прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор набуває статусу позивача. Таким чином, хоча таким уповноваженим державним органом щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів є Головне управління Держземагенства у Чернігівській області та враховуючи, що останнього залучено до участі у справі в якості відповідача і неможливість поєднання в одній особі процесуального становища одночасно як позивача, так і відповідача, прокурором обґрунтовано його представництво в позовній заяві, в якій зазначено про неможливість участі у справі Головного управління Держземагентства у Чернігівській області в якості позивача за його фактичного процесуального статусу відповідача.

Прокурор, встановивши наявність порушень земельного законодавства, ґрунтовно звернувся до суду за захистом державних інтересів, про що ним і було зазначено в позовній заяві з дотриманням положень статей 20-21 Закону України „Про прокуратуру", якими передбачено обов'язок прокурора винесення постанови про проведення перевірки та вжиття заходів прокурорського реагування, спрямованих на забезпечення захисту інтересів держави у зв'язку з допущеними порушеннями державного органу та бездіяльністю органу державного нагляду.

Не спростовують законності і обґрунтованості рішення суду і посилання апелянта на порушення судом прав відповідача як власника земельної ділянки.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Проте, не виключається можливість припинення права власності в випадках встановлених законом (ст.346 ЦК України, 140-151 ЗК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Згідно правового висновку, зробленого Верховним Судом України при розгляді справи №6-92цс13 від 18.09.2013 року, предметом якої був спір про вилучення земельної ділянки в особи, яка набула право власності на неї на підставі визнаного в подальшому незаконним рішення органу влади, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захисту саме суспільного інтересу, оскільки дії органу влади були спрямовані проти інтересів територіальної громади, члени якої на протязі тривалого часу користувалися землею в якості громадського пасовища, і права яких на подальше користування зазначеною частиною земельної ділянки за цільовим призначенням такими діями були порушені.

За викладених обставин безпідставним є посилання апелянта в обґрунтування підстав для скасування рішення суду на рішення Європейського суду у справі „Стретч проти Сполученого Королівства" (рішення від 24 червня 2003 року) та на постанову Верховного Суду України у справі № 21-8во07 від 14 березня 2007 року.

Таким чином, оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді:

Головуючий:Судді: