АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 675/2709/14-ц
Провадження № 22-ц/792/329/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Матковської Л.О., Федорової Н.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: представника відповідача Голенко Д.В. та представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Вона вказувала, що з 14 жовтня 2009 року працювала на посаді бухгалтера в Плужнянській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті I-II ступенів та наказом №292 від 13 жовтня 2014 року звільнена з займаної посади у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Вважає таке звільнення незаконним. Чиним законодавством про освіту не передбачено застосування контрактної форми трудового договору з працівником, який займає посаду бухгалтера, а тому з нею не міг бути укладений контракт, фактично вона була прийнята на роботу на умовах безстрокового трудового договору, який укладається на невизначений термін. Внаслідок незаконного звільнення та відсутності коштів на прожиття вона перенесла моральні страждання. Тому просила поновити її на раніше займаній посаді бухгалтера, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.10.2014 року по день вирішення спору та відшкодувати з відповідача на її користь 50 тис. грн. моральної шкоди.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_3 на посаді

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Столковський В.І. Провадження № 22-ц/792/329/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 53.54

бухгалтера Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів з 13 жовтня 2014 року. Стягнуто з Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 жовтня 2014 року по 29 грудня 2014 року в розмірі 3261 (три тисячі двісті шістдесят одна) грн. 62 (шістдесят дві) коп., з яких необхідно провести утримання податків та обов'язкових платежів. Стягнуто з Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів на користь ОСОБА_3 500 (п'ятсот) грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Плужнянська загальноосвітня санаторна школа-інтернат I-II ступенів вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема положень ст. 9, пунктів 2,8 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Суд залишив поза увагою роз'яснення надані в Наказі Міністерства освіти України від 14.06.1994 року № 181 „ Про оголошення постанови КМУ від 19.03.1994 року №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», Положення про укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, Типової форми контракту з працівником і застосування їх у закладах освіти України, яким передбачено застосування у закладах освіти України контрактної форми трудового договору незалежно від виду діяльності працівника. Крім того, укладення строкового договору на умовах контракту дозволяє підібрати якісний склад персоналу та заохочує працівників до виявлення ініціативності та самостійності. Суд не врахував тих обставин, що під час укладення з ОСОБА_3 трудового договору (контракту) від 14.10.2009 року сторони погодили між собою його умови, період роботи, права та обов'язки, відповідальність сторін та умови розірвання такого трудового договору, про що остання ствердила своїм підписом.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення, яке вручене їй 21.01.2015 року.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені обставини справи, визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працювала бухгалтером в в Плужнянській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті I-II ступенів з 14 жовтня 2009 року по 13 жовтня 2014 року. Згідно наказу № 182 від 14 жовтня 2009 року ОСОБА_3 було призначено на цю посаду на умовах контракту на один рік з 14 жовтня 2009 року по 13 жовтня 2010 року. Термін контракту неодноразово продовжувався. В черговий раз згідно наказу № 314 від 12 жовтня 2013 року контракт продовжено терміном на один рік з 14 жовтня 2013 року по 13 жовтня 2014 року. Наказом № 292 (номер якого уточнено під час розгляду справи) від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням терміну дії контракту.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом.

Основними законами, які регулюють діяльність такого навчального закладу є Закон України від 23.05.1991 року №1060-ХП „Про освіту" та ЗУ від 13.05.1999 року №651-Х1У „Про загальну середню освіту"

Пунктом 16 Постанови КМ України від 26 січня 2011 року №59 „Про затвердження Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи" передбачено, що працівники бухгалтерської служби призначаються на посаду та звільняються з посади у порядку, встановленому законодавством про працю.

Зазначені закони, Кодекс законів про працю України не віднесли бухгалтера до категорії працівників, з якими може бути укладено трудовий договір у формі контракту, в тому числі при влаштуванні на роботу бухгалтером до навчального закладу.

За положеннями ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю є недійсними.

Врахувавши наведені обставини та вимоги закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що укладенням контракту як трудового договору та відповідно визначенням в ньому строку його дії погіршується становище працівника і тому такі умови трудового договору є недійсними в силу закону. З цих підстав суд обгрунтовано визнав звільнення позивачки за п.8 ст. 36 КЗпП України незаконним, а її трудові права такими, що підлягають відновленню шляхом поновлення на раніше займаній посаді.

Відповідно до частини першої та другої ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

На підставі наданих роботодавцем довідок про розмір заробітної плати працівника, табелів робочого часу за серпень-вересень 2014 року, довідки з Ізяславського районного центру зайнятості від 25 грудня 2014 року щодо виплаченої допомоги по безробіттю та з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року №100, суд першої інстанції правильно визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, в сумі 3261 грн.

Також обґрунтованими є висновки суду про відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику незаконним звільненням моральної шкоди в розмірі 500 грн.. Такі висновки ґрунтуються на вимогах ст. 237-1 КЗпП України та узгоджують з матеріалами справи.

Оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, суд з дотриманням вимог ст. 88 ч.3 ЦПК України підставно стягнув такий з Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату на користь держави в розмірі 489 грн. 64 коп..

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

При укладенні трудового договору держава гарантувала позивачці, що роботодавець, приймаючи її на роботу, буде діяти відповідно до чинного трудового законодавства. Статтями 20 та 54 ЗУ „Про освіту" передбачено, що приймаються на роботу до навчального закладу на умовах контракту лише керівники навчальних закладів, педагогічні та науково-педагогічні працівники, на інших працівників навчального закладу цей закон не поширюється.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що право прийняття на роботу усіх працівників закладів освіти, в тому числі й бухгалтера, за контрактом надано роботодавцю наказом Міністерства освіти України від 14.06.1994 року № 180 „Про оголошення постанови КМУ від 19.03.1994 року №170 „Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору", Положення про укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, Типової форми контракту з працівником і застосування їх у закладах освіти України є помилковим і не заслуговує уваги.

Цей наказ згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 не є законом, яким в силу ст. 21 КЗпП України може визначатися сфера застосування контракту.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі посилання на те, що позивачка погоджувалась з прийняттям її на роботу на умовах контракту, підписувала письмові документи з такою назвою, подавала письмові заяви про продовження строку дії контракту.

В разі укладення контракту з працівником, який не належить до категорії осіб, з яким може укладатись контракт, складений та підписаний стронами трудового договору письмовий документ під такою назвою не набуває правового режиму контракту, однак він є підставою виникнення трудових відносин. Тому суд першої інстанції підставно визнав, що між сторонами був укладений трудовий договір на невизначений строк і його припинення роботодавцем за ст. 36 п.8 КЗпП України проведено незаконно.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Плужнянської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів відхилити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь