Справа 206/1479/15-ц
Провадження 2/206/546/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" квітня 2015 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Малихіної В.В.,

при секретареві: Сєдовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку,

встановив:

18 березня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 10.07.2014 року близько 10:00 години в м. Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Вольво», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Деу Нексія», д/з АЕ7733ВЕ, який належить ОСОБА_1.

Відповідно до постанови Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425грн.

Відповідно до уточнених позовних вимог вартісне значення матеріального збитку, заподіяного йому, як власнику пошкодженого автомобіля складає 14758,51 грн., що підтверджується звітом експертного автотоварознавчого дослідження експерта ОСОБА_3 № 21/07/14, а його фактичні витрати на ремонт автомобіля склали 14991,60 грн., що підтверджується відповідними розрахунковими документами. Автомобіль «Деу Нексія» д/з АЕ7733ВЕ був застрахований у СК «Альфа-страхування» згідно договору № 046.0484337.066 від 24.09.2013, вказана страхова компанія частково компенсувала спричинений збиток та сплатила страхове відшкодування в розмірі 13741,25 гривень. Просить стягнути різницю між страховою виплатою та фактичними витратами на відновлювальний ремонт автомобіля в розмірі 1250,35 гривень та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 600 гривень. Також, просить стягнути із відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 243,60 гривень (а.с. 44-45).

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити позивачу в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, також просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд встановив, що 10.07.2014 року у м. Дніпропетровську водій ОСОБА_2П, керуючи автомобілем Вольво, д/н НОМЕР_1, з напівпричепом, д/н НОМЕР_3, по вул. К. Лібкнехта в районі перехрестя з пр. ОСОБА_5 при зміні напрямку свого руху праворуч не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням вдія ОСОБА_4, котрий знаходився праворуч, що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2014 року ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн (а.с. 5).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_5 отримав наступні пошкодження: заднє ліве крило, задній бампер зліва, задня ліва дверка, що підтверджується довідкою ДАІ (а.с. 6).

Відповідно до звіту експертного дослідження № 21/07/14 від 21.07.2014 року вартісне значення матеріального збитку, заподіяного позивачу складає 14758,51 гривень (а.с. 7-11).

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 16.07.2014 року спеціалістом ОСОБА_3 на підставі договору з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було оглянуто автомобіль НОМЕР_4 та виявлено пошкодження (а.с. 12).

Відповідно до квитанції ФОП ОСОБА_3 від 16.07.2014 року ОСОБА_1 було сплачено 600,00 гривень за виїзд до місця огляду та розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля (а.с. 14).

Відповідно до акту виконаних робіт № 0606/1 від 06.08.2014 року ТВК ТОВ «Автолайф» та ОСОБА_1 дішли згоди щодо суми за ремонт та автозапчастини ОСОБА_6 АЕ7733АЕ, а саме 14991,60 гривень, яку він сплатив відповідно до квитанції до прибуткового ордера № 28/8 від 06.08.2014 року (а.с.а.с. 16, 17).

Відповідно до копії трудової книжки, ОСОБА_2 на час притягнення до адміністративної відповідальності працював у ТОВ «Металобаза Комекс». Автомобіль «Вольво», д/з АЕ6634ЕО, яким керував ОСОБА_2, перебував у користуванні ТОВ «Металобаза Комекс» на підставі договору оренди № 39/2011 від 01.01.2011 року та додаткової угоди по даному договору від 31.12.2013 року. ОСОБА_2 керував даним автомобілем так як працював у ТОВ «Металобаза Комекс» водієм автотранспортних засобів в період з 17.02.2014 року по 31.08.2014 року (а.с.а.с. 5, 35,63-66).

Відповідно до листа від представника ПрАТ «СК «Альфа Страхування» ОСОБА_7, ОСОБА_2 було запропоновано перерахувати на поточний рахунок ПрАТ «СК «Альфа Страхування» суму франшизи у розмірі 999, 99 грн., оскільки 24.09.2013 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 046.0484337.066, за яким ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було застраховано майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки «Деу», державний номер НОМЕР_6. Відповідно до вищезазначеного договору страхування ПрАТ «СК «Альфа Страхування» відшкодувала збитки завдані внаслідок ДТП від 10.07.2014 року ОСОБА_1 у розмірі 13741,25 грн. У звязку з тим що цивільну відповідальність ОСОБА_2 було застраховано в ПрАТ «УПСК», ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було направлено на адресу ПрАТ «УПСК», претензію з вимогою відшкодувати ПрАТ «СК «Альфа Страхування» суму завданих збитків в порядку регресу у розмірі 12741,26 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 999, 99 грн.) Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком. ПрАТ «СК «Альфа Страхування» набуло право звернутися до ОСОБА_2 з вимогою відшкодувати частину завданих збитків у розмірі франшизи - 999, 99 грн. (а.с. 71).

ОСОБА_2 виконав дану вимогу та відшкодував частину завданих збитків у розмірі франшизи 999,99 грн., шляхом перехунку на поточний рахунок ПрАТ «СК «Альфа Страхування» суми франшизи, що підтверджується квитанцією (а.с. 37).

Тобто, позивачу ОСОБА_1 збитки завдані внаслідок ДТП від 10.07.2014 року вже відшкодовано ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у розмірі 12741,26 грн. та ОСОБА_2 у розмірі 999,99 грн. на загальну суму 13741,25 грн., а тому позов ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_2 про відшкодуівання матеріального збитку є безпідставним.

Крім того згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Оскільки відповідач ОСОБА_2 під час ДТП 10.07.2014 року управляв джерелом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем «ВОЛЬВО», державний номерний знак НОМЕР_7, в силу трудових відносин з володільцем цього джерела підвищеної небезпеки на підставі договору оренди ТОВ «Металобаза Комекс», то він не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим, тобто ОСОБА_1.

Отже, цивільний позов ОСОБА_4 є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Крім того згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрат на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції та Фонду держмайна від 24.11.2003 року №142/5/2092, із змінами від 24.07.2009 року:

п. 1.6 абзац 10 - величина втрати товарної вартості (далі - ВТВ) - умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ:

абзац 49 - фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібною КТЗ (його складників);

п.3.9. Фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ. що виникає в процесі його експлуатації.

Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв'язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

п.3.10. Фізичний знос несправного КТЗ (його складників) чи такого, який був у користуванні, підлягає усуненню за умов технологічної можливості та економічної доцільності їх відновлення, що враховується під час оцінки.

Заміна складових частин КТЗ призначається у разі, якщо їх фізичний знос не може бути усунений.

Позивач у своєму позові посилається на п.2.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції та Фонду держмайна від 24.11.2003 року №142/5/2092, із змінами від 24.07.2009 року, в якому зазначено що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Проте, звітом експертного автотоварознавчого дослідження експерта ОСОБА_8 № 21/07/14 при визначені вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача не враховано його фізичний знос, оскільки метою даної оцінки було тільки визначення вартості відновлювального ремонту без урахування зносу.

Отже дані розрахунки стосовно вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 14758,51 грн. є невірними.

За змістом ст. 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 р., єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу.

Розрахунок суми гонорару на надану правову допомогу є недопустимим доказом понесених витрат на правову допомогу.

Таким чином, у вимозі стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1188 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4 8, 10, 11, 18, 57 60, 79, 88, 208, 209, 212 215, 218, Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У позові ОСОБА_1 про відшкодування матеріального збитку відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя: В.В. Малихіна