Справа № 683/1483/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Цимбалюка О.В.

при секретарі Поважнюк О.Б.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП , -

в с т а н о в и в:

В червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 28 липня 2013р. близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Грушевського в м. Старокостянтинові від Центрального ринку в напрямку центру м. Старокостянтинова, в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, різко повернувши у лівий бік, перетнув проїжджу частину дороги вул. Грушевського, переїхав через бордюр та допустив зіткнення з ветеринарно-аптечним кіоском, розташованим по АДРЕСА_1. Внаслідок зіткнення власник кіоску ОСОБА_5, який здійснював торгівлю і перебував у даному кіоску, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 3-4-5-6 ребер зліва по задньо-аксилярній лінії зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи №169 від 20.08.2013р. відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої степені важкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Вироком Старокостянтинівського районного суду від 26 лютого 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців. Відповідно до ухвали апеляційного суду від 13 травня 2014 року вищевказаний вирок в частині розв'язання цивільного позову скасований та направлений до того ж суду на новий розгляд в іншому складі в порядку цивільного судочинства.

У зв'язку із збитками спричиненими ДТП, позивач просить стягнути з відповідача 25 783 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача і понесені усі судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на те, що апеляційним судом Хмельницької області вирок в частині стягнення вартості пошкодженого кіоску та вартості звіту про оцінку нанесених збитків

направлений на новий розгляд. Вирок же в частині стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральної шкоди залишений змін, а саме відмовлено. У зв'язку із наведеними обставинами відповідач та його представник вважають, що такі вимоги не підлягають повторно розгляду. Крім того не визнають стягнення матеріальної шкоди внаслідок пошкодження кіоску, оскільки вважають, що висновок експерта є недостовірним та недопустимим доказом, так як кіоск був придбаний за 1 000 грн.

Суд заслухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписи ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначають, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом чи іншим об'єктом, іншим суб'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ч. 5 цієї ж статті Кодексу вказує, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдану внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вказує на те, що згідно п. 4 джерелом підвищення небезпеки належить визнавати будь яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому прояві їх шкідливих властивостей.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.

Судом об'єктивно встановлено, що 28 липня 2013р. близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Грушевського в м. Старокостянтинові від Центрального ринку в напрямку центру м. Старокостянтинова, в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, різко повернувши у лівий бік, перетнув проїжджу частину дороги вул. Грушевського, переїхав через бордюр та допустив зіткнення з ветеринарно-аптечним кіоском, розташованим по АДРЕСА_1. Внаслідок зіткнення власник кіоску ОСОБА_5, який здійснював торгівлю і перебував у даному кіоску, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 3-4-5-6 ребер зліва по задньо-аксилярній лінії зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи №169 від 20.08.2013р. відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої степені важкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Вироком Старокостянтинівського районного суду від 26 лютого 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців. Відповідно до ухвали апеляційного суду від 13 травня 2014 року вищевказаний вирок в частині розв'язання цивільного позову скасований та направлений до того ж суду на новий розгляд в іншому складі в порядку цивільного судочинства..

Дані обставини підтверджуються матеріали кримінальної справи № 683/2882/13-к, 1-кп/683/20/2014.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_8 № 6-87-14 складеного 10 вересня 2014 року, аптечний кіоск, що розташований по АДРЕСА_1, знаходиться в незадовільному стані після наїзду автомобіля і не може бути використаний за попереднім призначенням, але може бути використаний за попереднім призначенням після проведення капітального ремонту (п.1). Ринкова вартість аптечного кіоску до пошкодження, станом на 28 липня 2013 року становить 52 567 грн. (п.2). Ринкова вартість аптечного кіоску після пошкодження, станом на 28 липня 2013 року становить 27 140 грн. (п.3).

За таких обставин сума матеріальних збитків завданих ДТП становить 25 427 грн. (52 567 грн. - 27 140 грн. = 25 427 грн.).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 пояснив, що даний ним висновок № 6-87-14 10 від вересня 2014 року складений ним відповідно до чинного законодавства, він був попереджений про кримінальну відповідальність, висновок експертизи ніким не скасований, проведеним рецензуванням вказано, що висновок містить недоліки у вступній та дослідницькій частині висновку, які могли вплинути на висновки.

Даний висновок є чинним на момент вирішення справи, оскільки не був скасований сторонами у встановленому законодавством порядку. І хоча сторона відповідача в судовому засіданні не одноразово наголошувала на невірності висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6-87-14 10 від вересня 2014 року клопотання про проведення повторної експертизи не надходило.

Суд вважає також доведеними вимоги позивача щодо відшкодування йому відповідачем моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 була заподіяна моральна шкода у зв'язку з пошкодженням його майна, душевними переживаннями та не бажанням відшкодовувати збитки потерпілим, тому таку шкоду має відшкодувати ОСОБА_6 як володілець джерела підвищеної небезпеки на правових підставах.

Вирішуючи питання стосовно розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" де вказано, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з'ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру

На відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи конкретні обставини справи, вважає за необхідне стягнути 5 000 грн.

Розподіляючи судові витрати по справі, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз, належать до судових витрат.

Відповідно до квитанції від 13 серпня 2014 року за проведення судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_5 сплачено 2500 грн. Тому з відповідача підлягають стягненню 2 500 грн. відшкодування витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 56, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року

№4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 25 427 грн. відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином та 2 500 грн. відшкодування витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 211 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя