Справа № 1309/8754/12 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/2703/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Тропак О.В.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника Механічного дрібносерійного виробництва ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконуючого обовязки директора Механічного дрібносерійного виробництва ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_3, треті особи: ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», Механічне дрібносерійне виробництво ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», про розірвання договору підряду та зобовязання виплатити заробітну плату,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до виконуючого обовязки директора Механічного дрібносерійного виробництва ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_3, треті особи: ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», Механічне дрібносерійне виробництво ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», про розірвання договору підряду та зобовязання виплатити заробітну плату відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального права та є необґрунтованим. Вважає, що суд порушив завдання цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого розгляду цивільних справ. Стверджує, що через бездіяльність відповідача цивільно-правові відносини між замовником і підрядником не були розірвані відповідно до чинного законодавства. Під час ухвалення рішення суд не взяв до уваги ст. ст. 21, 24 КЗпП України. Укладення трудового договору в письмовій формі не є обовязковим, а оформлення та підписання Акту прийому робіт за трудовим договором не передбачається.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 та представника Механічного дрібносерійного виробництва ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У ч. 1 ст. 21 КЗпП України зазначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Встановлено, що в період з 2006 року по 2010 рік, кожного року, між позивачем та МДСВ ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» в особі директора ОСОБА_3 укладався договір підряду. Останній договір підряду № 7 був укладений 04 січня 2010 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобовязувався виконувати роботи згідно посадової інструкції механіка, а МДСВ ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» зобовязувалось на підставі акту виконаних робіт здійснювати оплату за виконану роботу, термін дії даного договору по 31.12.2010 року.

Крім цього встановлено, що між позивачем та МДСВ ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» в особі директора ОСОБА_3 01.01.2011 року була укладена трудова угода № 2, за якою позивач зобов'язувався виконувати роботи згідно посадової інструкції механіка виробництва, а МДСВ ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» зобов'язувалось, у свою чергу, на підставі акту виконаних робіт здійснювати оплату за виконану роботу. Термін дії трудової угоди по 31.12.2011 року. З умовами даної трудової угоди, зокрема щодо її дії позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на даній угоді.

Згідно актів виконаних робіт, позивачу щомісяця здійснювалася оплата за виконану роботу, що також підтверджується підписом позивача, аналогічне встановлено і поясненнями сторін та представника третіх осіб, а саме, що ОСОБА_2 працював у відповідача по 31.12.2011 року, заробітну плату отримував вчасно, трудова угода на новий термін не пролонговувалася, жодних угод з ОСОБА_2 в 2012 році МДВС ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» не укладалося, відповідно будь-якої заборгованості підприємства перед позивачем немає.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги покликання позивача на те, що між ним та МДВС ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» 04.01.2011 року був укладений договір підряду № 7, термін дії якого не був визначений, оскільки позивач не надав суду належних доказів та таких не здобуто і в суді апеляційної інстанції, які підтверджували б справжність вказаного договору, крім цього таке спростовується показаннями відповідача та представника третіх осіб, за якими в січні 2011 року договір підряду між позивачем та МДВС ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» не укладався, з 01.01.2011 року позивач працював у МДВС ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на підставі трудової угоди № 2 від 01.01.2011 року, термін дії якої закінчився 31.12.2011 року, а також оглянутими в судовому засіданні оригіналами договору підряду № 7 від 04.01.2010 року та трудової угоди № 2 від 01.01.2011 року, дійсність підпису на яких позивачем не оспорюється, та журналом реєстрації угод та актів виконаних робіт за 2010 та 2011 р.р.

На підставі викладеного, районний суд дійшов правильного висновку, що позивач у 2011 році працював за трудовою угодою, термін якої закінчився 31 грудня 2011 року, дана угода на новий термін не пролонговувалася, нова угода не укладалася, заборгованості по виплаті заробітної плати не встановлено, тому даний позов є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_5