Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді - Лемак О.В.

при секретарі - Ревачко І.С.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Пітух В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до АКІБ «УкрСиббанк» в особі Закарпатського управління західного регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту №0 від 07.08.2008 року недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АКІБ «УкрСиббанк» в особі Закарпатського управління західного регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк», вказавши, що 07 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 60 000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення кредиту 07 серпня 2029 року.

Позивач вважає, що на момент укладення кредитного договору законодавством України не було передбачено, що безпосередньо банківська ліцензія, надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобов'язання за кредитним договором в іноземній валюті чи інші платежі окрім платежів визначених ст.ст. 192, 533 ЦК України та п. «г» ч.4 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

А тому, відповідно до ст.ст. 203,215,227,229 ЦК України, судом може бути визнано кредитний договір недійсним.

В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та просив суд розірвати кредитний договір №0 від 07.08.2008 року укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк».

21.10.2015 року представником позивача ОСОБА_2 було подано заяву про зменшення позовних вимог, просив визнати припиненим виконання зобов'язань в ноземній валюті по договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.08.2008 року з моменту його підписання.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали зменшенні позовні вимоги та просили суд задовільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що позов заявлений безпідставний та необґрунтований, а заявлені вимоги такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства та умовах укладеного між сторонами договору. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 60 000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення кредиту 07 серпня 2029 року.

Позивач стверджує, що на момент укладення кредитного договору законодавством України не було передбачено, що безпосередньо банківська ліцензія, надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобов'язання за кредитним договором в іноземній валюті чи інші платежі окрім платежів визначених ст.ст. 192, 533 ЦК України та п. «г» ч.4 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Проте, суд не може погодитися з таким ствердженням, відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Дана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, однак ч. 3 даної статті дозволяє використовувати іноземну валюту, а також платіжні документи в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках та на умовах встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Виконання зобов'язання, виражене в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Законодавство яке регулює питання використання іноземної валюти у банківській діяльності не містить норм, що забороняють банкам надавати кредити в іноземній валюті.

Як вбачається з ст. 99 Конституції України вона регламентує особливості правового статусу гривні як грошової одиниці України. Згідно ч.2 ст. 192 ЦК України чітко вказує на можливість використання в Україні іноземної валюти у випадках і в порядку встановлених законом. Дана норма ст.192 ЦК України обумовлює правовий режим обігу іноземної валюти.

Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є: ЗУ «Про банки і банківську діяльність», Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ЗУ «Про Національний банк України». Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії.

28 жовтня 1991 р. Національним банком України видано АКІБ «УкрСиббанк» банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 75-2 від 24 грудня 2001р. на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ч.3 ст. 14 ГК України ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом. Законом України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що Банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, банківська ліцензія надається Національним банком України (ст. 19).

Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Частиною 1 ст.49 цього Закону розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Таким чином, відповідно до положень ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті.

Висновок щодо правомірності здійснення банками операцій з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії також підтверджено судовою практикою.

Таким чином, банк має право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за Кредитним договором відповідає вимогам законодавства.

Позивач також стверджує, що кредитор був зобов'язаний повідомити про всі умови надання кредиту та його сукупну вартість передбачений лише перед укладенням договору про надання кредиту,відповідно до п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», однак ця інформація банком не була надана в повному обсязі.

Проте, суд не може погодитися з таким ствердженням, оскільки згідно п. 10.13. Кредитного договору, підписанням даного договору позичальник свідчить про те, що: всі умови цього договору йому цілком зрозумілі і і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням цього договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено, що на виконання Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808, між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» було укладено та підписано Додаток №2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту.

Згідно п. 16 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, «саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг».

У відповідності до абз. 2 ч.1 ст. 652 ЦК України, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, сама істотна зміна обставин не є підставою для розірвання договорів Вимагаючи розірвання договорів на цій підставі, позивач, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, повинен довести впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане. Таких доказів позивачем не надано.

Доводи позову стосовно того, що позивач не міг передбачити настання світової економічної кризи як і зміну курсу валют та те, що він вважає цю обставину істотною обставиною для розірвання договору, не можуть бути прийняти до уваги з наступних підстав.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні.

Так, відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком.

Поряд з цим, п.2 та п.4 Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12.11.2003 р., встановлено, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату.

Тобто, з наведеного можна зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют нормативно не закріплена. Навпаки чинне законодавство визначає, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, встановлюється щоденно Національним банком України з використанням інформації про котирування іноземних валют станом на останню дату.

Таким чином, при укладенні кредитних договорів в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Крім того, економічна ситуація в державі (фінансові криза), на яку посилається позивач у своєму позові, не є підставою для розірвання умов спірного договору на стадії його виконання, коли банком наданий кредит. Зазначена обставина не може вважатися істотною зміною обставин, оскільки економічна ситуація в державі впливає на діяльність не тільки позивача, а й відповідача (Банку) у справі.

Що стосується твердження позивача про те, що при укладенні кредитного договору його було введено в оману є безпідставним, та таким, що не відповідає дійсності.

Позивач, крім того, стверджує, що Банк зразу після підписання вищезгаданого договору, перестав виконувати свої зобов'язання майже в повному обсязі, а саме позичальнику не було видано вказану у п.1.1. договору суму кредитних коштів 60 000,00 дол. США.

Проте, суд не може погодитися з таким ствердженням, оскільки відповідно до меморіального ордеру № від 08.08.2008 року, отримано ОСОБА_1 суму кредитних коштів 60 000,00 дол. США.

З наведених вище підстав суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволені позову про визнання договору кредиту №0 від 07.08.2008 року недійсним, укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк».

Керуючись ст.ст. 213,215, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В:

В задоволенні позові ОСОБА_1 до АКІБ «УкрСиббанк» в особі Закарпатського управління західного регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту №0 від 07.08.2008 року недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Лемак О.В.