АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2846/13-ц Номер провадження 22-ц/786/843/15Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання самочинним будівництвом, знесення самочинного будівництва та зобов»язання відповідачки здійснити капітальний ремонт пошкоджених жилих приміщень, стягнення моральної шкоди,-

(треті особи:, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області)

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернулася в суд із зазначеним позовом до ОСОБА_4, який уточнила у квітні 2014 року. /а.с.5 т.2/

Посилалася на те, що в її власності перебуває 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що складає квартиру №2, а відповідачка користується квартирою №3, яка становить 19/50 частин будинку. У квітні 2013 року відповідачка здійснила самовільну добудову та надбудову до належної їй частини будинку, що призвело до пошкодження житлових приміщень позивачки та вплинуло на міцність і безпечність будинку в цілому.

Тому просила суд визнати здійснене ОСОБА_4 будівництво самовільним; зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження її житлом шляхом знесення самочинного будівництва: добудови та надбудови (другого поверху) до квартири №3 цього будинку, привести будинок у первинний стан; зобов'язати ОСОБА_4 відновити пошкодження у квартирі АДРЕСА_1, для чого на протязі двох місяців після вступу рішення в законну силу розробити проект реконструкції (капітального ремонту) квартири №2. В основу проекту покласти висновок судової будівельно-технічної експертизи №1236 від 28.02.2014 року. Зобов'язати відповідачку провести будівельно-відновлювальні роботи у відповідності до розробленого проекту та стягнути з ОСОБА_4 на її користь 10 000 грн. моральної шкоди , витрати по оплаті правової допомоги адвоката - 3 000 грн., витрати на проведення експертизи - 5 888,00 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29січня 2015 року позовна заява ОСОБА_2 задоволена частково.

Визнано самочинним будівництвом по зведенню добудови літ. «А-II11» і другого поверху над приміщенням 3-2 та 3-3 основної частини житлового будинку літ. «А- II» за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 8 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 4 444 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог та на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили сторони.

Позивачка ОСОБА_2 оскаржила рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Не погоджується з висновком районного суду в частині відмови у зобов'язанні відповідачки знести самочинне будівництво. Вважає, що норми ч.ч.1,4,7 ст.376 ЦК України дають їй право вимагати знесення самочинного будівництво, оскільки вказаним будівництво порушено її право користування та розпорядження своєю власністю.

Заперечує висновок місцевого суду про неправильно обраний нею спосіб захисту, оскільки він відповідає вимогам п.4 ст.22, ч.1 ст.1192 ЦК України. Виходячи зі змісту експертизи №1236 від 28.02.2014 року , подальше існування прибудови приведе до руйнації квартири №2 та ставить під загрозу її життя, тому вважає, що дана добудова підлягає знесенню, а завдані пошкодження підлягають відшкодуванню шляхом проведення ремонтних робіт.

Також суд, визнавши будівництво самовільним, не вирішив питання про усунення перешкод в користуванні шляхом його знесення та зобов»язання відповідачки вчинити дії по відновленню сервісного стану будинку, відновлення належної їй, позивачці, квартири у первісний стан.

Тому прохала рішення міськрайонного суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог і постановити нове рішення, яким позовні вимоги відповідно до уточненої позовної заяви задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, прохала рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що за результатами перевірки державною інспекцією будівельного контролю відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення від 24 травня 2013 року за ознаками правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП та накладено на неї штраф в розмірі 4 250 грн., який вона сплатила. Крім того, винесено припис від 25.05.2013 року про зупинення будівельних робіт до направлення повідомлення про початок зазначених робіт. Після вказаної дати вона ніяких будівельних робіт не проводила. Ні в протоколі, ні в постанові не вказано, що при проведенні нею реконструкції порушено навантаження на стіни будинку, в тому числі і на самонесучої стіни між кв.№2 і кв.№3.

Заперечує свою вину в заподіянні майнової шкоди, спричиненої пошкодженням та руйнуванням квартири позивачки.

Вважає, що висновок судової будівельно-технічної експертизи №1236 від 28.02.2014 року суперечить Методичним рекомендаціям щодо організації проведення судових будівельно-технічних експертиз та ґрунтується на припущеннях і не підтверджений фактичними даними.

На думку відповідачки, суд безпідставно не врахував висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи та звіт технічного обстеження будинку, відповідно до яких перебудова та добудова виконані нею без порушення несучої здатності стін та не впливають на технічний стан та експлуатаційні характеристики конструкції будинку.

Судом не враховано, що стіна між квартирою №2 та №3 є вільно стоячою і не може нести ніякого навантаження, крім власного. Також не врахований факт зміни фізичного зносу будинку у зв»язку з добудовою та прибудовою: від 60% у 2005 році, коли позивачка придбала частину будинку, до 23% - після добудови.

Вважає недоведеною моральну шкоду, оскільки надані відповідачкою документи про хворобу відносяться до набутих хвороб у період 1974-2010 року, тобто до здійснення прибудови. Крім того, заперечує заподіяння моральної шкоди як такої.

Посилається на порушення норм процесуального права, зокрема вимог ст.ст.10,57-60 ЦПК України щодо обов'язку доказування і надання доказів та ст.35 ЦПК України щодо не залучення до участі справи в якості третьої особи іншого співвласника будинку - ОСОБА_6, якій належить 11/50 частин вказаного будинку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги позивачки ОСОБА_2 та задоволення апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_4 з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинку №24 з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності : ОСОБА_2 - 2/5ч. згідно договору міни від 19.04.2005 року, посвідченого Першою Миргородською державною нотаріальною конторою по р.№1-785.; ОСОБА_4 - 19/50ч. на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 31.10.2011року; ОСОБА_6 - 11/50ч. згідно договору дарування від 25.06.2005р., посвідченого нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 /ас.8-10,59,70-71 т.1/

Земельна ділянка площею 0,028га по АДРЕСА_1, цільове призначення: якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,- належить ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №836958 від 29.12.2012р. /а.с.69 т.1/

Згідно ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частина 2 статті 16 ЦК України визначає можливі способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (абзац 2 частини 2 ст.16 ЦК).

Стаття 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва та встановлює умови щодо узаконення чи знесення такого будівництва.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що законом не передбачено такий спосіб захисту як визнання будівництва самочинним, тому висновок місцевого суду про задоволення позову ОСОБА_2 в цій частині є помилковим.

За змістом частини 4 та частини 7 ст.376 ЦК України право на звернення в суд з позовом про знесення самочинного будівництва належить власнику (користувачу) земельної ділянки, на якій воно здійснено іншою особою, та відповідний орган державної влади або органу місцевого самоврядування.

У пункті 5 постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкту нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадку порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно.

Оскільки відповідачка здійснила самочинне будівництво на своїй земельній ділянці, а позивачкою не надано доказів того, що вказане самочинне будівництво перешкоджає їй у здійсненні права користування та розпорядження належною частиною житлового будинку, тому позовні вимоги про зобов'язання відповідачки усунути перешкоди шляхом знесення самочинного будівництва - безпідставні.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимоги зобов'язати відповідачку відновити пошкодження у квартирі АДРЕСА_1 шляхом проведення реконструкції та капітального ремонту квартири, місцевий суд виходив з того, що наявність майнової шкоди, заподіяної позивачці внаслідок неправомірних дій відповідачки при проведенні самовільних будівельних робіт - встановлена, однак позовна вимога викладена в об'ємі, що виходить за межі обсягу заподіяної шкоди та суперечить встановленим обставинам справи, так як спірний будинок, в тому числі квартира позивачки, ще до самовільного будівництва потребували капітального ремонту, враховуючи 1917 рік побудови будинку та фізичний знос його конструктивних елементів.

Значний фізичний знос конструктивних елементів житлових приміщень позивачки до проведення самочинного будівництва підтверджується обома висновками експертизи , матеріалами інвентарної справи, тому відсутні об'єктивні та законні підстави для покладення на відповідачку обов'язку відшкодувати шкоду в більшому обсязі, ніж вона була заподіяна.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки він ґрунтується на протиріччях та не відповідає фактичним обставинам справи.

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи №1236 від 28.02.2014 року вбачається, що при проведенні експертизи експерт здійснював натурне обстеження спірного будинку та вивчав інвентарну справу. Згідно даних інвентарної справи технічний стан фундаментів, як до проведення будівництва, так і після зведення 2 поверху, ветхий - «стан несучих конструктивних елементів аварійний, а не несучих дуже ветхий, обмежене виконання елементами будівлі своїх функцій можливе при виконанні охоронних заходів або повній заміні цих елементів. Технічний стан перегородки між квартирами №2 і №3 визначений як незадовільний (експлуатація можлива при проведенні ремонту)

Також вказаним висновком встановлені пошкодження та руйнування в конструктивних елементах квартири позивачки, причинами яких визначено комплекс причин, в тому числі понаднормові та невраховані навантаження на існуючі конструктивні елементи, які виникли в результаті проведених будівельних робіт у квартирі №3/а.с.173-175 т.1/

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний висновок експертизи, на який посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_2, відповідно до ст.147 ЦПК України не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу.

Місцевий суд, призначаючи додаткову експертизу за клопотанням відповідачки, з яким погодилася позивачка та її представник, виходив з необхідності встановлення додаткових фактичних даних, якими відповідачка обґрунтовує свої заперечення проти позову.

Колегія суддів встановила, що висновок експертизи №1236 від 28.02.2014 року не містить достатнього обґрунтування впливу кожного із визначених у ньому негативних факторів на стан квартири позивачки.

У суді апеляційної інстанції відповідачка пояснила, що її прибудова та надбудова зведені на основі власного нового фундаменту в межах належної їй частини будинку без порушення суміжної із квартирою позивачки стіни.

Доводи відповідачки підтверджуються висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи №108 від 18.11.2014 року, згідно якого на технічний стан квартири АДРЕСА_1 добудова літ. «А-II11» не впливає, так як дана добудова побудована на власному фундаменті та примикає до квартири №3. Надбудова над квартирою №3 також ніякого впливу на квартиру №2 не має, так як у разі виникнення додаткових навантажень пошкодження були б виявлені в самій квартирі №3 та в суміжній квартирі №1 через перегородку, що розділяє квартири №1 та №3, але дослідженням пошкоджень у квартирах №№1,3 не виявлено. / а.с.66-67 т.2/

Вказаною додатковою експертизою встановлено, що пошкодження у квартирі №2 настали внаслідок дефекту монтажу конструкцій та зведення будівель (тріщина між добудовою літ. «а6»(яка належить позивачці) і основною частиною житлового будинку літ. «А-1» та механічних пошкоджень від порушення умов експлуатації ( відсутність вимощення навколо будинку) та пошкоджень, які вичерпали нормативний строк експлуатації (опорядження, віконні та дверні отвори).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачкою того, що пошкодження в її квартирі, як шкода, знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку зі здійсненим відповідачкою самочинним будівництвом. Тоді як для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяну матеріальну шкоду необхідно встановити наявність чотирьох складових: шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину.

За таких обставин підстав для відшкодування шкоди шляхом проведення ремонтних робіт або шляхом відшкодування у грошовому еквівалентні - колегія судів не знаходить, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів також не погоджується з висновком міськрайонного суду щодо наявності моральної шкоди, заподіяної позивачці у зв'язку з пошкодженням її житлових приміщень та відшкодування за рахунок відповідачки.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що для її застосування необхідно встановити наявність не тільки шкоди, протиправної поведінки, а й наявність між ними причинного зв'язку та вину заподіювача шкоди. Сам факт самочинної добудови та прибудови, здійснених відповідачкою, є протиправним у розумінні ст.376 ЦК України, однак негативний вплив цього самочинного будівництва на квартиру позивачки не встановлений, а отже причинний зв'язок та вина як обов'язкові елементи правопорушення - відсутні.

На підставі викладеного колегія суддів відхиляє апеляційноу скаргу ОСОБА_2, задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_4 та скасовує рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст. ст.303, 304. 307, 309 п.п.3,4, ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук