Справа № 202/6378/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Терещук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути із відповідача на його користь борг в сумі 150 000,00 грн., а також суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 06 липня 2012 року відповідачка взяла в нього в борг суму в розмірі 150 000,00 гривень, за умови повернення цього боргу частками, починаючи з 01 вересня 2012 року протягом року.

Відповідачка в підтвердження отримання позики надала йому власноруч виконану розписку.

Відповідачка в строк позичені гроші не віддала.

Він звертався до відповідача із письмовою претензією щодо повернення боргу, але вимога виконана не була.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

06 липня 2012 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 150 000,00 гривень, про що власноруч написала письмову розписку та віддала її позивачу, оригінал якої долучений до матеріалів даної цивільної справи. При цьому, ОСОБА_2 зобовязалася повернути позивачу суму грошових коштів протягом року.

Відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами того, що вона повернула позивачу отримані у позику грошові кошти у повному обсязі, також в судовому засіданні не заперечувалася достовірність виконаної боргової розписки.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 1040 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1 та 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу відповідно до договору позики.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 174, 208, 215, 218 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 150 000 (сто пятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1500,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук