У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покладено контроль на орган опіки та піклування Гощанської районної державної адміністрації за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_2 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, неповно та невірно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки, ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не було надано належної оцінки поясненням відповідача, який з позовом погодився, зазначивши що йому всерівно.

Вказує, що зважаючи на позицію відповідача щодо виконання ним батьківських обов'язків, про яку було зазначено вище, наміри суду зобов'язати робити відповідача те, що він не має наміру здійснювати є необгрунтованими.

____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/909/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Рудик Л.М.

Доповідач : Демянчук С.В.

Також покликається на те, що суд першої інстанції помилково вважає примусову сплату аліментів однією із обставин, яка свідчить про виконання батьком обов'язку по вихованню дитини та помилково обгрунтовує неможливість здійснення обов'язку по вихованню дитини неприязними стосунками відповідача та позивача.

Вважає, що судом першої інстанції висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради було помилково не взято до уваги. Розгляд питання про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав здійснювалось протягом тривалого часу (2013-2014 роки). За цей час орган опіки та піклування неодноразово надавав можливості відповідачу змінити ставлення до дитини, повно та всебічно дослідив обставини участі батька у вихованні дитини.

Із урахуванням зазначеного просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні ОСОБА_1, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надала пояснення в межах її доводів.

Прокурор, представник органу опіки та піклування Гощанської райдержадміністрації, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликалися на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

ОСОБА_2, представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішииської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з"явилися. Повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Міський голова Нетішииської міської ради подав заяву про розгляд справи в відсутність органу опіки та піклування, апеляційну скаргу просять відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обставин того, що позивачкою не надано суду достатніх доказів того, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому він не може бути позбавлений батьківських прав.

Щодо даних висновків, суд першої інстанції навів відповідні мотиви і докази, з якими погоджується і апеляційна інстанція, оскільки такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та здобутих доказах.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що відповідач ОСОБА_2 являється батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 4).

Також судом встановлено, що відповідач практично від народження дитини з нею та позивачкою спільно не проживає. Проте, він регулярно сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі, який йому визначено рішенням суду. Проживаючи окремо від позивачки і дитини на значній відстані в іншому населеному пункті в іншій області, він не має можливості часто спілкуватися з дитиною, що пов'язано із віддаленістю їх місць проживання, а також із зайнятістю його на роботі, оскільки він працює в м.Рівне. Одночасно свою поведінку відповідач пояснює також небажанням зустрічатися з позивачкою, з якою у нього склалися неприязні стосунки, з метою уникнення суперечок, а оскільки дитині ще тільки третій рік і вона є досить маленькою, то такі зустрічі з донькою можуть відбуватися тільки в присутності її матері. Крім сплати аліментів, відповідач в міру своїх можливостей приймає участь у вихованні дитини. Так, встановлено, що відповідач купив дитині коляску, дав позивачці гроші на придбання дитячого велосипеда, періодично купує і привозить іграшки.

Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів есплуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно роз'яснень, що містяться у пунктах 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При цьому, підлягають обов"язковому повному, всебічному, об'єктивному з'ясуванню всі обставини справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкюється з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно письмового висновку органу опіки та піклування Гощанської райдержадміністрації від 14 лютого 2015 року вбачається за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, оскільки останній за місцем проживання характеризується позитивно, в міру можливостей виконує свої обов'язки по вихованню дитини.

З'ясувавши фактичні обставини справи та давши правильну оцінку всім зібраним у справі доказам, вірно взявши до уваги ті обставини, що позбавлення батьківства є крайнім заходом, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки обґрунтованими є доводи відповідача про те, що він бажає спілкуватися з донькою, та періодично окрім сплати аліментів, допомагає матеріально, купуючи речі. Крім того, сам лише фактор відсутності спілкування батька з дитиною, в конкретній ситуації не може бути розцінений, як ухилення відповідача від виховання дитини.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства /ст. 11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом /ст. 60 ЦПК/ покладено на сторони.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони є неконкретизовані та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів та висносків суду першої інстанції щодо підстав позову, яким надана судом першої інстанції правильна оцінка.

Таким чином, будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу, які є належними і допустимими та достатніми, та які спростовують висновки суду, не надано.

Поскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет