Справа № 645/3968/15-ц
Провадження № 2/645/1502/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 жовтня 2015 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

при секретарі судового засідання Петленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення суми, -

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 48000 грн. за договором про взяття на себе зобов'язань укласти договір купівлі-продажу від 31.01.2013 року, у тому числі суми грошових коштів у розмірі 24000 грн., переданих позивачем відповідачеві в момент укладення договору, та 24000 грн. неустойки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.01.2013 року між сторонами укладений договір про взяття на себе зобов'язання укласти договір купівлі - продажу, предметом якого є взяття на себе зобов'язань укласти договір купівлі - продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, який повинен бути підписаний не пізніше 17.00 год. 01.03.2013 року у приватного нотаріуса ОСОБА_3 За умовами цього договору позивач передала відповідачеві грошові кошти в сумі двадцять чотири тисячі гривень, що в еквіваленті становило 3000 доларів США з метою виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за даним договором (сплата заборгованості по комунальним платежам, сплата витрат по оформленню документів, необхідних для укладення договору, зняття з реєстрації всіх осіб, які проживають в зазначеному об'єкті нерухомості, тощо). Посилаючись на те, що відповідач безпідставно відмовилась від укладення договору купівлі-продажу квартири 01.03.2013 року, позивач вважає, що відповідач має виплатити на її користь передану їй суму, зазначену в п.п. 3.2. у розмірі 3000 доларів США, що складає 24000,0 гривень та сплатити неустойку в розмірі 3000 доларів США, що складає 24000,0 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють на підставі довіреностей, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що за умовами діючого законодавства попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, та оскільки договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, то складання попереднього договору купівлі-продажу квартири підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, та у зв'язку з недодержанням сторонами вказаної вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Крім того, відповідач та її представники вважають, що оскільки між сторонами взагалі не існувало попереднього договору про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу квартири, то не може існувати і забезпечення зобов'язання у виді неустойки, завдатку, тощо. Також, вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки, оскільки згідно зі ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна скорочена позовна давність строком у 1 рік.

Крім того, відповідач стверджує, що 16.08.2013 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, у зв'язку з чим доводи та звинувачення з боку позивача про невиконання відповідачем зобов'язань з купівлі-продажу квартири є безпідставними та необґрунтованими.

Також, відповідач вважає, що позивач ОСОБА_1 усвідомлювала, що грошові кошти в розмірі 24000 грн. від неї фактично отримала не ОСОБА_2, а ОСОБА_7, яка мала продати ОСОБА_2 належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_2, та у зв'язку з цим ОСОБА_2 були передані ОСОБА_7 гроші в сумі 24000 грн. для сплати заборгованості по комунальним платежам, сплати коштів по оформленню документів, необхідних для складання договору, зняття з реєстрації мешканців житла, які ОСОБА_2 отримала від позивача та в присутності останньої передала їх ОСОБА_7.

Відповідач наголосила, що 16.05.2013 року позивач в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 письмово підтвердила відсутність матеріальних претензій до ОСОБА_2, і дала письмову згоду на фактичне повернення їй з боку ОСОБА_7 грошей в сумі 24000 грн., що на думку відповідача, свідчить про відсутність з її боку вини з приводу невиконання нею будь-яких цивільно-правових зобов'язань перед ОСОБА_1.

З урахуванням викладеного, відповідач та її представники просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, суд встановив наступне.

31.01.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписаний договір про взяття на себе зобов'язання укласти договір купівлі - продажу, за умовами п. 1.1. якого сторони взяли на себе зобов'язання укласти договір купівлі - продажу двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктами 2.5. та 3.1. Договору визначено, що Продавець (ОСОБА_2), а також Покупець (ОСОБА_1.) зобов'язані укласти договір купівлі - продажу, який повинен бути підписаний не пізніше 17.00 год. 01.03.2013 року у нотаріуса ОСОБА_3 по АДРЕСА_3. При цьому вартість об'єкта, який продається повинна складати триста шістдесят тисяч гривень (сорок п'ять тисяч доларів США).

Відповідно до п.3.2. Договору для виконання зобов'язань, взятих на себе Продавцем за даним договором (сплата заборгованості по комунальним платежам, сплата витрат по оформленню документів, необхідних для укладення договору, зняття з реєстрації всіх осіб, які проживають в зазначеному об'єкті нерухомості та інше), Покупець в момент укладення даного Договору передає Продавцю грошові кошти в сумі двадцять чотири тисячі гривень, що в еквіваленті становить 3000 доларів США. При укладенні договору купівлі - продажу об'єкту нерухомості зазначена сума зараховується в рахунок суми, сплаченої Покупцем Продавцю за проданий об'єкт.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що в разі невиконання Продавцем взятих на себе зобов'язань, він виплачує Покупцю суму, зазначену в п.п. 3.2. та неустойку в розмірі 3000 доларів США, що складає 24000,00 гривень.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що в разі невиконання зобов'язань, взятих на себе Покупцем, сума, зазначена в п.п.3.2, переходить Продавцю.

Позивач наголосила, що 01.03.2013 року вона з'явилась до приватного нотаріуса ОСОБА_3 за адресою, зазначеною у договорі від 31.01.2013 року та готова була укласти договір купівлі - продажу квартири, на підтвердження чого надала копію свідоцтва серії НОМЕР_1, зареєстрованого в реєстрі за №1693, але ОСОБА_2 з невідомих позивачеві причин відмовилась продавати квартиру, чим порушила умови п. 2.5. Договору.

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений інший договір про намір укласти договір купівлі - продажу від 16.05.2013 року, предметом якого є намір укласти договір купівлі - продажу об'єкту нерухомості двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Ціна визначена продавцем в розмірі 45000,0 доларів США, розрахунок за квартиру здійснюється в гривні по існуючому курсу на день укладання Договору купівлі - продажу.

16.08.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі - продажу вказаної квартири АДРЕСА_1, за суму 360000,0 грн. (що на день підписання цього Договору є еквівалентом суми сорок п'ять тисяч доларів США за курсом, встановленим за домовленістю сторін), які Продавець отримав від Покупця готівкою повністю, ще до підписання цього договору, та жодних претензій щодо розрахунку за договором не мав.

Однак позивач стверджує, що 24000,00 грн., які були передані нею за умовами договору від 31.01.2013 року, в порушення п.3.2. зазначеного договору не були зараховані в рахунок суми, сплаченої ОСОБА_1 при купівлі вищевказаної квартири, та на прохання позивача повернути їй грошові кошти у розмірі 24000,0 грн., ОСОБА_2 відповіла відмовою та повідомила що сплатила зазначені грошові кошти як завдаток за квартиру по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_7.

Таким чином, позивач вважає, що станом на теперішній час ОСОБА_2 повинна сплатити на її користь 24000 грн. за порушення п. 2.3 Договору від 31.01.2013 року, оскільки 01.03.2013 року договір купівлі - продажу квартири не відбувся саме з її вини, та в подальшому зазначені 24000,0 грн. не були зараховані в рахунок суми, сплаченої вже безпосередньо при придбанні квартири, а також - 24000,0 грн. неустойки на підставі умов п. 5.1. Договору від 31.01.2013 року та ст. 571 Цивільного кодексу України, згідно з вимогами якої, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до змісту ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Так, договором про взяття на себе зобов'язань укласти договір купівлі-продажу від 31.01.2013 року визначено істотні умови основного договору: об'єкт нерухомості, що має бути відчуженим; ціна основного договору - сума коштів, за яку має бути продана квартира; валюта виконання грошового зобов'язання; строк укладення основного договору - до 01 березня 2013 року; умови забезпечення виконання цього договору та відповідальність за його невиконання, а також зобов'язання сторін укласти в обумовлений строк основний договір на умовах, встановлених цим договором.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірний договір є попереднім договором.

Договір купівлі-продажу квартири, на який посилається позивач, в силу ст. 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно, і будь-які інші правочини, які пов'язані з даним договором, також мають відповідати вимогам , які визначені для основного правочину.

Таким чином, враховуючи, що сторони на порушення вимог ч. 1 ст. 635 ЦК не дотримали нотаріальної форми посвідчення договору, встановленої ст. 657 цього Кодексу для основного договору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки за правилом ч. 1 ст. 220 ЦК недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір нікчемним.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 48000 грн. - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Суддя Федорова О.В.