05.08.2015 Провадження № 2/331/687/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2015 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

за участю секретаря Рухлової М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, поновлення державної реєстрації права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому вказує на те, що в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області - суддя Мінгазов Р.В. - була розглянута цивільна справа № 317/2783/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останнього боргу в сумі 48862, 74 грн.

Під час розгляду справи за заявою стягувача 06.08.2013 року судом було вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2.

На підставі вищезазначеної ухвали державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4 09.08.2013 року було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області суддею Мінгазовим Р.В. від 09.08.2013 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 48862,74 грн. передано за підсудністю до Василівського районного суду Запорізької області, при цьому заходи забезпечення позову не скасовувались.

15.10.2013 року Василівським районним судом Запорізької області по справі вказаній цивільній справі було прийнято рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 49351,37 грн. задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 49351,37 грн. боргу з урахуванням відсотків та судового збору. При прийнятті рішення судом заходи забезпечення позову не скасовані.

Вищезазначене рішення, яке набрало законної сили отримано 10.01.2014 року. Виконавчий лист від 02.01.2014 року на виконання вищевказаного рішення і № 2/311/1175/2013 був пред'явлений до примусового виконання до Жовтневого ВДВС ЗМУЮ 04.07.2014 року. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа. Під час виконання вищезазначеного виконавчого листа від державного виконавця стало відомо, що квартира яка належала ОСОБА_2 розташована за адресою АДРЕСА_1 була відчужена 13.03.2014 року, на підставі договору купівлі - продажу № 1033 від 13.03.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32270628 від 15.01.2015 року.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1, № 1033 від 13.03.2014 року посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 укладений з порушенням вимог чинного законодавства, а саме положень матеріального права - 215, 203 Цивільного кодексу України, та підлягає визнанню його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України - тобто правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 статті 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 152 ЦПК передбачає право суду обмежити права особи в здійсненні права власності щодо розпорядження майном, шляхом накладення арешту.

Частиною 4 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, відповідно до ст. 208 Цивільно-процесуального кодексу України судові рішення викладаються в формі: ухвали; рішення; постанови.

Так, на вищевказану квартиру, що належала ОСОБА_2, та які пізніше була ним незаконно відчужена був накладений арешт на підстав ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 06.08.2013 року.

Відповідно до вимог ч. З ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. На теперішній час застосовані заходи забезпечення позову ані Запорізьким районним судом Запорізької області, ані Василівським районним судом Запорізької області не скасовані.

Таким чином, спірний правочин з купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1, за яким було відчужено майно, належне ОСОБА_2, укладений незаконно в період дії ухвали по справі № 317/2783/13-ц про забезпечення позову, коли вказане майно перебувало під арештом.

Наведені обставини свідчать про те, що оспорюваний правочин, не відповідає приписам ч. ч. 1,2 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки він в порушення ч. 4 ст. 124 Конституції України, укладений всупереч вимогам ухвали Запорізького районного суду Запорізької області по справі № 317/2783/13-ц особою (ОСОБА_2), яка не мала на це право, так як вищезазначена квартира знаходиться під арештом та ОСОБА_2 був обмежений судом в розпорядженні квартирою розташованою за адресою АДРЕСА_1.

Як стало відомо, державним реєстратором було припинено чинність вказаного арешту на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/2280/14-ц від 06.03.14 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя не є судом який розглядав справу про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, по друге у відповідності до відповідей Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за № 6754/14 від 13.10.2014 року та №958/15 від 09.02.2015 року вказаної ухвали судді Орджонікідзевського районного суду не виносили, справа взагалі не розглядалася в даному суді.

На цій підставі, зважаючи на те, що оспорюваний правочин вчинений щодо майна під час дії ухвали про забезпечення позову, яка виявилася у накладенні арешту на це майно, скасування якої не провадилося у встановлений Законом порядок, вважаємо, що договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 № 1033 від 13.03.2014 року посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 є недійсним.

Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину.

Наполягаючи на тому, що на підставі недійсного правочину від ОСОБА_2 було неправомірно відчужено нерухоме майно, позивач ОСОБА_1В просить суд застосувати реституцію в наступному порядку:

1.Скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 11578823 від 13.03.2014 року, договору купівлі-продажу квартири за адресою ОСОБА_6 АДРЕСА_3 зареєстрований за № 1033 від 13.03.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5

2. Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, номер запису про право власності 4957225, проведену 13.03.2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11578823 від 13.03.2014 року, за ОСОБА_7, ІПН НОМЕР_1.

3. Поновити державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, номер запису про право власності 4770350 за ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали, просили суд задовльнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово 02.04,21.04,27.05,30.06,30.07,05.08.2015 р. належним чином викликався до суду, про що свідчать відмітки на поштових повідомленнях, до суду не з»явився, про причину неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представники в судовому засіданні позов не визнали, вважали, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири за адресою: АДРЕСА_1, яку придбала у відповідності та в порядку, передбаченому чинним законодавством. Просили суд відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Представник третьої особи Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області проти позову заперечувала, вважала вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Запорізьким районним судом Запорізької області 06.08.2013 р. під ас розгляду цивільної справи № 317/2783/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останнього боргу в сумі 48862, 74 грн., за заявою стягувача, 06.08.2013 року судом було вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2 (а.с.9);

На підставі вищезазначеної ухвали державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_4 09.08.2013 року було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2 (а.с.10).

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 06.08.2013 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 48862,74 грн. передано за підсудністю до Василівського районного суду Запорізької області (а.с.11) .

15.10.2013 року Василівським районним судом Запорізької області по вказаній цивільній справі було прийнято рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 49351,37 грн. задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 49351,37 грн. боргу з урахуванням відсотків та судового збору (а.с.12) .

Виконавчий лист від 02.01.2014 року на виконання вищевказаного рішення і № 2/311/1175/2013 був пред'явлений до примусового виконання до Жовтневого ВДВС ЗМУЮ 04.07.2014 року. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа (а.с.13).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32270628 від 15.01.2015 року, квартира яка належала ОСОБА_2 розташована за адресою АДРЕСА_1 була відчужена 13.03.2014 року, на підставі договору купівлі - продажу № 1033 від 13.03.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 (а.с.15).

13.03.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, який зареєстрований 13.03.2014 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.126-129).

Вивченням оригіналів реєстраційної справи Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції встановлено, що 12.03.2014 р. до реєстраційної служби надійшла ухвала Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя (справа № 335/2280/14 ц, номер провадження 2/335/943/2014), згідно з якою скасовано арешт на квартиру розташовану за адресою : АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2їзду, буд.44), накладений ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 06.08.2013 року. На вказаній ухвалі поряд з написом: «суддя Л.Ю.Кравченко» міститься підпис, а також відбиток печатки з написом «Орджонікідзевський районний суд міста ОСОБА_6» (а.с.30). На підставі вказаної ухвали реєстраційною службою 12.03.2014 р. припинено обтяження (арешт) квартири: за адресою АДРЕСА_1 (а.с.40)

Вивченням оригіналу цивільної справи Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ( № 335/2280/14 ц, номер провадження 2/335/943/2014) встановлено, що по даній справі питання про скасування заходів забезпечення позову не вирішувалось. Ухвала від 12.03.2014 р., яка міститься в матеріалах реєстраційної служби, в матеріалах цивільної справи відсутня. Вказане, також, підтверджується листами Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за № 6754/14 від 13.10.2014 року та №958/15 від 09.02.2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до статей 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав": "Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна."

Статтею З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.16 ЦК України, Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним;

Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.-ч.1,2 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 від 13.03.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на те, що сторони цього правочину, на час підписання договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 3, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про виконавче провадження », сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Позивач ОСОБА_1, згідно із Законом «Про виконавче провадження», є стягувачем за виконавчим листом від 02.01.2014 року. По вказаному виконавчому провадженню державною виконавчою службою, згідно доказів, наданих сторонами, проводяться дії з примусового стягнення заборгованості. Зняття арешту зі вказаної квартири на підставі ухвали від 06.03.2014 р., справжність якої оспорюється позивачем, було здійснено саме під час здійснення виконавчих дій. ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б свідчили про порушення його прав, згідно ст.3 ЦПК України, в результаті укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_1, стверджуючи про те, що договір купівлі-продажу квартири від 13.03.2014 року, не відповідає приписам ч.-ч.1,2 ст.203 ЦК України, обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

На підставі викладеного, керуючись 212 - 215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у звязку з необґрунтованістю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, поновлення державної реєстрації права власності на квартиру.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя М.В. Антоненко