Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,
суддів: Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,Наумчука М.І., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на вихованні Київського міського будинку дитини «Берізка». Враховуючи викладене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року позов задоволено частково. ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Київського міського будинку дитини «Берізка» аліменти на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині вирішення вимог про стягнення аліментів шляхом зменшення розміру аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь Київського міського будинку дитини «Берізка» на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 до 1/10 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції в незміненій частині, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої дитини, повністю усунулася від її матеріального забезпечення, не виконує батьківські обов'язки, а тому наявні підстави для позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_7.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Так, судами встановлено, що матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження.

На підставі розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 14 листопада 2013 року «Про тимчасове влаштування до державного закладу малолітньої дитини» за заявою ОСОБА_6 її донька ОСОБА_7 з 07 листопада 2013 року була влаштована в державний заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на повне державне забезпечення терміном на один рік.

Зі змісту листів Київського міського будинку дитини «Берізка» від 18 червня 2014 року та від 05 листопада 2014 року вбачається, що відповідач рідко відвідує доньку в будинку дитини, постійної участі у забезпеченні дитини речами першої необхідності, предметами гігієни та іншим не бере.

Відповідно до наказу Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 червня 2014 року малолітню ОСОБА_7, яка перебуває в Київському міському будинку дитини «Берізка», поставлено на облік як дитину, що опинилася у складних життєвих обставинах.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дарницької РДА у м. Києві від 13 листопада 2014 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, як таку, що ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_6 вказувала на те, що обставини, які стали підставою для ухвалення судами оскаржуваних рішень, уже відпали та не відповідають дійсності, оскільки усвідомивши, що вона може втратити свою доньку ОСОБА_7, відповідач повністю змінила свій спосіб життя, так як донька для неї найцінніше у світі.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу: не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, містить принцип, згідно з яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише за наявності виняткових обставин.

Матеріали справи не містять даних про попередження позивачем відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, що свідчить про неповноту попередньо вжитих позивачем альтернативних заходів з метою збереження цілісності сімʼї, оскільки відповідач має ще двох неповнолітніх дітей і позбавлення матері батьківських прав призведе, зокрема, й до розлучення ОСОБА_7 з її рідними братами.

У той же час, ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно доньки, суди у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України не врахували заперечень відповідача, не звернули уваги на те, що ухилення від батьківських обов'язків має бути умисним, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

З урахуванням вказаного оскаржувані судові рішення на підставі ст. 338 ЦПК України необхідно скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2011_03_09/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: О.П. Касьян
М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук
Т.О. Писана