У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності на Ѕ частину квартири та гаража, встановлення порядку користування квартирою, зобов'язання не чинити перешкоди у праві користування квартирою та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ спільно набутого за час шлюбу майна, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 14 червня 2003 року до 23 грудня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, від якого мають дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2008 році за спільні кошти вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та гараж АДРЕСА_2.

З лютого 2010 року він не проживає у квартирі через неприязні стосунки та постійні сварки з дружиною. При спробі потрапити до квартири, виявив, що замки у вхідних дверях змінені.

Уточнивши позовні вимоги (а. с. 31-33, т. 1), позивач просив визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину гаража АДРЕСА_2; встановити між ним та ОСОБА_7 порядок користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1, залишивши у його користуванні кімнату житловою площею 21,7 кв. м.; кімнату житловою площею 15,7 кв. м. та кімнату житловою площею 15,8 кв. м. залишити ОСОБА_7; у спільному користуванні сторін залишити туалет, ванну кімнату, коридор, кухню, кладову; зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою.

У вересні 2011 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, в якому просила провести поділ спільно набутого за час шлюбу майна - автомобіля та гаража, виділивши їй у власність автомобіль марки «Audi A-6», номерний знак НОМЕР_1, а відповідачу - гараж АДРЕСА_3.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2011 року об'єднано в одне провадження позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 8 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково, визнано за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину гаража АДРЕСА_2. У решті позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Ухвалено, провести поділ спільного сумісного майна, що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у складі: 45,43 відсотків (частин) квартири АДРЕСА_1, вартістю 481 477 грн., гаража АДРЕСА_2, вартістю 147 442 грн., автомобіля марки «Audi A-6», номерний знак НОМЕР_1, вартістю 175 463 грн., гаража АДРЕСА_3, вартістю 53 561 грн., всього майна спільної сумісної власності на суму 857 949 грн. Виділено у власність ОСОБА_6 автомобіль марки «Audi A-6», номерний знак НОМЕР_1, вартістю 175 463 грн. та гараж АДРЕСА_3, вартістю 53 561 грн., всього майна на суму 229 024 грн. Виділено у власність ОСОБА_7 45,43 відсотків (частин) квартири АДРЕСА_1, вартістю 481 477 грн та гараж АДРЕСА_2, вартістю 147 442 грн., всього майна на суму 628 919 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 199 947 грн 50 коп. грошової компенсації різниці за частку у майні спільної сумісної власності. Ухвалено, стягнення провести, у тому числі, за рахунок коштів попередньо внесених ОСОБА_7 на депозитний рахунок суду. Вирішено питання про судові витрати. У решті позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення ухвалене судом апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 та визнаючи за ним право на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину гаража АДРЕСА_2, суд першої інстанції виходив із того, що зазначене майно придбано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі і є їхньою спільною сумісною власністю. У той же час відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7 суд першої інстанції дійшов висновку, що у судових дебатах вона просила суд не задовольняти позов в частині передачі їй автомобіля і гаража.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції і вважав, що наявні підстави для поділу спільного сумісного майна та виділення у власність сторін майна зі стягненням грошової компенсації різниці за частку у майні спільної сумісної власності.

Такого висновку апеляційний суд дійшов із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що з 14 червня 2003 року до 23 грудня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка

мешкає разом із матір'ю. За час шлюбу ними було спільно набуто наступне майно: автомобіль марки «Audi A-6», номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_6, вартість якого згідно висновку № 299 експертного автотоварознавчого дослідження від 17 вересня 2014 року становить 175 463 грн.; гараж АДРЕСА_3, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право власності від 4 січня 2008 року, вартість якого згідно звіту про незалежну оцінку від 22 вересня 2014 року становить 53 561 грн.; гараж АДРЕСА_2, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право власності від 29 вересня 2008 року, вартість якого згідно звіту про незалежну оцінку від 22 вересня 2014 року становить 147 442 грн.; квартира АДРЕСА_1, придбана на підставі договору про дольову участь у будівництві, укладеному 14 жовтня 2004 року між ТОВ «МЖК Експрес-24» та ОСОБА_7, згідно якого вартість квартири становить 36 540 доларів США, що зареєстрована за ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право власності від 15 вересня 2008 року.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

У п. 22 цієї ж постанови зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Апеляційний суд встановив, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 з 27 квітня 2001 року займалася підприємницькою діяльністю. Згідно договору про дольову участь у будівництві від 14 жовтня 2004 року, укладеного між ТОВ «МЖК Експрес» та ОСОБА_7, остання як фізична особа - підприємець, інвестувала будівництво квартири АДРЕСА_1, вартістю згідно довідки ТОВ «МЖК Експрес» у розмірі 192 392 грн. У матеріалах справи міститься довідка, видана ПАТ «Кредобанк», про рух коштів ОСОБА_7 на її рахунку, починаючи із зайняття нею підприємницькою діяльністю, тобто з 2001 року, було відкрито рахунок в доларах США, а у 2002 році - у національній валюті, а також долучено роздруківку руху коштів за період з 19 квітня 2001 року по 14 червня 2003 року на суму 100 тис. грн. Згідно платіжних доручень від 21 жовтня 2004 року № 7 на суму 50 тис. грн. та № 8 на суму 55 тис. грн., які перераховані з розрахункового рахунку підприємця ОСОБА_7 Івано-Франківської філії «Кредобанк» на розрахунковий рахунок ТОВ «МЖК Експрес», як оплату за дольову участь у будівництві житлового будинку, згідно договору від 14 жовтня 2004 року б/н.

Згідно п. 23 вказаної вище постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що кошти у розмірі 105 тис. грн., які були внесені як проплата за договором від 14 жовтня 2004 року, набуті ОСОБА_7 до шлюбу від зайняття підприємницькою діяльністю. Доказів на спростування цих обставин суду надано не було.

Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, суд апеляційної інстанції у відповідності до вищезазначених положень закону, правильно визначив, що частка особистої власності ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1, відповідно до розміру її внеску становить 54,57 %, а частка спільно вкладених коштів - 45,43%. Згідно висновку про вартість квартири АДРЕСА_1 від 19 вересня 2014 року, її вартість складає 1 059 822 грн., з якої частка особистої власності ОСОБА_7 становить 578 344 грн 86 коп. (1059822х54,57%), а частка спільної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 становить 481 477 грн 13 коп.(1059822х45,43%).

За висновками інших експертиз, проведених у даній справі, щодо визначення вартості решти спірного майна, встановлено, що вартість гаража АДРЕСА_2 становить 147 442 грн.; вартість гаража в ГБК № 324 становить 53 561грн., вартість автомобіля марки «Audi A-6», номерний знак НОМЕР_1, становить 175 463грн.

Згідно із ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Вирішуючи спір щодо поділу спільного сумісного майна та виділення у власність сторін майна зі стягненням грошової компенсації різниці за частку у майні спільної сумісної власності, апеляційний суд правильно керувався положеннями СК України та з урахуванням інтересів сторін, а також їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_9, дійшов правильного висновку щодо виділення у власність ОСОБА_6 автомобіля марки «Audi A-6», номерний знак НОМЕР_1, вартістю 175 463 грн. та гаража АДРЕСА_3, вартістю 53 561 грн., всього майна на суму 229 024 грн., а також виділення у власність ОСОБА_7 45,43 % (частин) квартири АДРЕСА_1, вартістю 481 477 грн та гаража АДРЕСА_2 у м. Івано-Франківську, вартістю 147 442 грн., всього майна на суму 628 919 грн. Крім того, суд правильно визначив розмір грошової компенсації різниці за частку у майні спільної сумісної власності, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у розмірі 199 947 грн 50 коп.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують, тому рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська