Номер провадження: 22-ц/785/7443/15
Головуючий у першій інстанції Рева С. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Люмашіп» заробітної плати,

встановила:

15 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Люмашіп» заробітної плати.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу будо відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеної ухвали суду із передачею питання про видачу судового наказу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала суду була постановлена із порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається матеріалів справи, 01.07.2015 року ОСОБА_3 звертався до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з ТОВ «Люмашіп» 48 000 доларів США, що станом на 11.06.2015 року становило 1 015 200 грн.

Ухвалою того ж суду від 02.06.2015 року ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті провадження у даній цивільній справі, з посиланням на те, що у відповідності до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 статті 96 цього Кодексу може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Таким чином, своєю ухвалою суд вказав позивачу ОСОБА_3 про необхідність звернення до суду в порядку наказного провадження.

У зв'язку з цим та у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, 15 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Люмашіп» заробітної плати.

17 липня 2015 року справа передана судді Київського районного суду міста Одеси Реві С.В., який своєю ухвалою від 24 квітня 2015 року відмовив ОСОБА_3 у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Підставою для відмови у видачі судового наказу було те, що матеріали справи не містять безспірних доказів вимог заявника ОСОБА_3 про стягнення з ТОВ «Люмашіп» заробітної плати, оскільки між сторонами вбачається спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі чи права на її отримання.

Вирішуючи питання про обгрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить із наступного.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 ЦПК України.

У відповідності до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказового провадження» від 23 грудня 2011 року №14, до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, має бути додано докази перебування заявника в трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Таким чином, оскільки до заяви про видачу судового наказу заявником не додано будь-якого доказу, який свідчить про нарахування, але неотримання заробітної плати, то суд дійшов правомірного і обгрунтованого висновку про те, що заява ОСОБА_3 про видачу судового наказу щодо стягнення з ТОВ «Люмашіп» нарахованої заробітної плати не підлягає вирішенню судом у порядку наказного провадження.

З підстав викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку у ОСОБА_3 виникло безспірне право звернення до суду з вимогами до ТОВ «Люмашіп» з позовними вимогами в порядку позовного провадження.

Та обставина, що ОСОБА_3 вже звертався до суду з такими вимогами в порядку позовного провадження, в даному випадку правового значення не відіграє, оскільки при попередньому зверненні з позовом до суду в порядку позовного провадження був порушений порядок звернення до суду.

Тобто, враховуючи, що відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій ст. 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом, суд не мав правових підстав для відкриття провадження у справі в порядку позовного провадження.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко