Номер провадження 2/754/1274/15
Справа №754/134/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12.03.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ярошенко С.В.,

при секретарі Моторенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус КМНО ОСОБА_2, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійним кредитний договір № К3R0GK15005523 від 07.03.07 року, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 160 081,44 доларів США, строком до 07.03.22 року зі сплатою відсотків у розмірі 10,08 % річних. Вказував, що порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, не надано повну інформацію відносно умов договору, сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та його умови є несправедливими.

Крім того, просив визнати недійним договір іпотеки квартири від 07.03.07 року, посилаючись на недійсність основного зобов'язання.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.03.07 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К3R0GK15005523 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 160 081,44 доларів США, строком до 07.03.22 року зі сплатою відсотків у розмірі 10,08 % річних.

07.03.07 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки квартири, згідно якого останній передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти в іноземній валюті, а позивач отримав те, на що розраховував - кошти в іноземній валюті на споживчі потреби. На момент укладення кредитного договору не існувало заборони позивачу взяти кредитні кошти в іншій валюті, в гривні. Грошові кошти мають бути повернуті в тій самій валюті, в якій і одержані та в кількості, що відповідає умовам кредитного договору разом з нарахованими процентами та іншими платежами.

Суд критично ставиться до заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки термін дії спірного кредитного договору встановлений до 07.03.22 року.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов′язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов′язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Таким чином, кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі, який він не оспорює, є доказом того, що сторони погодилися з його умовами.

Згідно ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами в спірному договорі.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що сторони, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між сторонами, щодо всіх істотних умов Кредитного договору.

Щодо договору іпотеки, то судом встановлено, що він укладений з урахуванням волевиявлення ОСОБА_1, оскільки підпис на договорі, який не оспорений, є доказом погодження сторін з його умовами.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання позивача на те, що кредитний договір є несправедливим, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим.

Тобто, при підписанні кредитного договору та договору іпотеки, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивачі посилаються у своїй позовній заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані обставини стороною позивача не доведені у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 57 -60, 209, 212 -215, 218, 223 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя