Справа № 466/7847/14 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/2963/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Савуляка Р.В.

секретаря Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про скасування штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 8 березня 2014 року він придбав у кредит в магазині Ельдорадо, що знаходиться на просп. В.Чорновола, 65 в м. Львові, відеокамеру. Кредитодавцем є Укрсиббанк. Згідно договору кредиту НОМЕР_1 він мав сплачувати щомісячно до 05 числа по 78 грн.

01.04.2014р. він сплатив 80 грн., 05.05.2014р. - 80 грн., 02.06.2014р. - 100 грн., 02.07.2014р. - 80 грн., 24.07.2014р. - 80 грн., 04.09.2014р. - 200 грн. замість планових 78, решту - як аванс, зокрема на сплату за жовтень.

10.10.2014р. з повідомлення на мобільний телефон йому стало відомо, що у нього є заборгованість по кредиту, яка складає 228 грн., з яких 150 грн. штраф та 78 грн. черговий платіж у жовтні.

Покликається на те, що сплатив станом на 10.10.2014р. на 74 грн. більше, ніж вимагає графік платежів, однак працівники банку вперто заявляли, що він повинен негайно сплатити 228 грн., а у випадку подальшої прострочки платежу його ще більше оштрафують.

Вважає, що у програмі з обліку платежів по кредитах Укрсиббанку є специфічна особливість, відмінна від аналогічних програм інших банків, яка і створює вищезазначену проблему в обліку сплачених по кредиту коштів та дискримінує права споживача (ст. 18 Закону "Про захист прав споживачів").

Зазначає, що такими діями працівники Укрсиббанку багаторазово завдавали йому моральні травми та погіршили його самопочуття. Спричинену йому моральну шкоду оцінює в 5000 грн.

З врахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просив скасувати виставлені ПАТ "УкрСиббанк" усі штрафні санкції щодо договору кредиту НОМЕР_1 та стягнути п"ять тисяч гривень моральної шкоди, прийняти окрему ухвалу, якою заборонити ПАТ"УкрСиббанк" здійснювати психологічний тиск через засоби мобільного зв'язку на власника мобільного номеру НОМЕР_2, зобов'язати ОСОБА_2 повністю погасити кредит сплативши суму в обсязі 999,8 грн., з розрахунку, щоб загальна сума становила 1859,8 грн. (а.с. 19, 42-43).

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ "УкрСиббанк" про скасування штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, вважає що оскаржуване рішення прийнято з неповним з"ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі стверджує, що відповідач ввів в оману, як позивача так і суд, оскільки причин нарахування комісії встановлено не було.

Звертає увагу на те, що при укладенні договору йому не було роз'яснено суті ануїтентного платежу, додатки з роз'ясненнями якого він не підписував і такі до справи не були долучені.

Стверджує, що відповідач не пояснив причину походження заборгованості, яка утворилась станом на 13.01.2015 р. та її складові частини.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року та повернути справу на повторний розгляд до цього суду.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання 21.04.2015 року не прибув, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача ПАТ "УкрСиббанк" в судове засідання не прибув, подав заперечення на апеляційну скаргу, просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22.01.2015 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, тому колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, що не з"явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Звернувшись з позовом про скасування штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що згідно п. 16 Кредитного договору, сторони домовилися вважати, що уклавши договір, позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами договору, тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами банку, а також зобов'язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів, відповідно до графіку у виді ануїтетних платежів, які повинні сплачуватись щомісячно до певного числа.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 08 березня 2014 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено Договір НОМЕР_1 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна, за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку кредит (грошові кошти), а також сплатити плату за користування кредитними коштами в порядку та на умовах, визначених даним Кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сторони не оспорюють виконання договору відповідачем, а саме надання кредиту у розмірі 1859,8 грн. під 0,01 % річних, тому наведене в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до умов укладеного договору та Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АКІБ "УкрСиббанк", затверджених продуктово-тарифним комітетом АКІБ "УкрСиббанк" протоколом № 243 від 21.08.2008 року), здійснення дострокового часткового погашення кредиту у поточному платіжному періоді не звільняє позичальника від сплати чергового ануїтетного платежу в дату сплати ануїтетного платежу відповідно до Кредитного договору. Позичальник зобов'язується сплатити комісію за управлінням кредитом при достроковому погашенні кредиту, яка повинна бути сплачена разом з наступним ануїтетним платежем після часткового дострокового погашення. Розмір ануїтетного платежу, що зазначений в кредитному договорі, не змінюється.

За невиконання чи неналежне виконання обов"язків за кредитним договором кожна із сторін може нести відповідальність, зокрема у формі відшкодування збитків та сплати неустойки.

Позивач не заперечував, що добровільно уклав вищевказаний договір та сплачував відповідні внески. Покликання останнього на те, що відповідач його обманув при укладенні договору є голослівними, не підтверджені належним та допустимими доказами.

З поданої представником відповідача довідки № 13/43-726 від 13.01.2015 року (а.с. 38) встановлено, що ПАТ "Укрсиббанк" нараховано позивачу комісію за дострокове погашення ануїтетних платежів в сумі 240 грн., при цьому штрафні санкції за кредитним договором НОМЕР_1 від 08.03.2014 р. не нараховувалися.

Відтак, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про те, що відсутній предмет спору щодо скасування штрафних санкцій.

В свою чергу, загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди ПАТ "УкрСиббанк" з підстав, зазначених позивачем ОСОБА_2, оскільки незаконність дій відповідача не доведена у встановленому законом порядку, зокрема щодо факту заподіяння такими діями моральної шкоди, а також безпосереднього причинового зв"язку між діями та наслідком.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

Р.В. Савуляк