Справа № 603/115/15-ц
Провадження №2/603/52/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2015 р. Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.

при секретарі Швець Н.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи - органу опіки та піклування - Монастириської районної державної адміністрації Кварцянної М.М.

прокурора Ковальчин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в міста Монастириська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування - Монастириська районна державної адміністрація про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування - Монастириська районна державної адміністрація Тернопільської області про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зміну розміру аліментів, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в її користь на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття, посилаючись на те, що відповідач не цікавиться своєю донькою, не приймає участі у її вихованні, не турбується про неї, не допомагає матеріально та не виконує своїх батьківських обов'язків, тоді як малолітня ОСОБА_5 проживає разом із нею.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав та просить його задовольнити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація Тернопільської області - Кварцянна М.М. вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є недоцільним. Суду пояснила, що поведінка відповідача може змінитися внаслідок застосування до нього превентивних заходів.

Прокурор Ковальчин М.М. у судовому засіданні, виходячи з інтересів дитини, заперечила відносно задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, оскільки вважає, що спочатку достатньо буде попередити ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до дитини.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, подавши суду письмові заперечення на позов. У обґрунтування заперечень зазначив, що позивач не дозволяє йому бачитись з дочкою ОСОБА_5, однак він завжди цікавиться станом її здоров»ям, спілкується з нею в соціальних мережах, підтримує доньку матеріально, так як відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.06.2009 року сплачує аліменти в користь позивача ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 300 грн. щомісячно, заборгованості зі сплати аліментів немає, що підтверджує доданими ксерокопіями квитанцій, а тому просить в задоволені позовних вимог відмовити. Також зазначив, що у 2010 році у нього змінився сімейний стан - одружився, від шлюбу народилась дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно ксерокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.07.2007 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.06.2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрований 16.02.2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції Тернопільської області.

Розірвання шлюбу зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківської області міського управління юстиції за №677 від 19.11.2009 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 19.11.2009 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.06.2009 року з ОСОБА_4 стягуються аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердому грошовому розмірі - 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Як з»ясовано у судовому засіданні, після розірвання шлюбу малолітня донька ОСОБА_5 проживає разом із своєю матір»ю ОСОБА_1 в с.Криниця Монастириського району Тернопільської області, що також підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 10.11.2014 року. У судовому засіданні встановлено, що позивачем ініціювалось питання про надання згоди на тимчасовий виїзд доньки за кордон, на що неодноразово було отримано дозвіл.

Орган опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується висновком органу опіки і піклування №5 від 23.04.2015 року.

Зазначений висновок підтримала у судовому засіданні представник органу опіки та піклування, яка суду пояснила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, що може застосовуватися лише при достатніх доказах винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїх батьківських обов'язків, однак, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_4 намагається приймати участь у вихованні доньки, регулярно сплачує аліменти на її утримання, що підтверджується ксерокопіями квитанцій, доданими до матеріалів справи, стверджує, що не має можливості спілкуватися з донькою через перешкоди з боку матері, що також убачається зі слів малолітньої ОСОБА_5, яка не впізнає свого батька на фотографії, зазначене є результатом неприязних відносин між сторонами та нехтуванні обов»язку матері виховувати у дитині почуття любові та поваги до свого батька.

Позивач у судовому засіданні визнала той факт, що між нею і відповідачем склались неприязні відносини, проте заперечила те, що нею чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні батька з дитиною.

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8).

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з подружжя, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років (ст.165 СК України).

Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов'язків.

Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відповідач заперечує позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини, хоч і нерегулярно, проте сплачує аліменти, тобто матеріально підтримує свою доньку.

Органом опіки та піклування - Монастириською районною державною адміністрацією не було встановлено вагомих причин для позбавлення батьківських прав відповідача по справі. Крім того, представник третьої особи ОСОБА_3, яка брала участь в судовому засіданні, чітко висловила у суді думку щодо передчасності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки поведінка відповідача може змінитися внаслідок застосування до нього попереджувальних заходів.

Свідок ОСОБА_8, який є родичем позивача, суду пояснив, що батько дитини не навідується, не приїжджає до неї та не спілкується з донькою.

Разом із тим, в судовому засіданні встановлено, що превентивні заходи впливу до відповідача не вживались, жодні заходи реагування з метою поліпшення родинних відносин не застосовувались. Зазначене визнала позивач.

Для позбавлення батьківських прав не достатньо впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що він вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок.

При ухваленні рішення суд приймає до уваги те, що в матеріалах справи є докази, які підтверджують факт проживання ОСОБА_4 за межами Тернопільської області (за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Івано-Франківській області проживає в АДРЕСА_1), що унеможливлює його повсякденну участь у вихованні дитини.

Посилання позивача на те, що позивач матеріально не утримує доньку, суд до уваги не приймає, оскільки як убачається із ксерокопій квитанцій, доданих відповідачем до матеріалів справи, ОСОБА_4 сплачує аліменти.

За таких обставин суд вважає, що в матеріалах справи немає достатньої сукупності доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, що передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватися про дитину та наявності вини батьків, що належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав.

Тобто, беручи до уваги, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, не надано доказів про вжиття органами опіки та піклування заходів до відповідача за ухилення від виконання батьківських обов'язків, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки.

Разом з тим, враховуючи пояснення малолітньої ОСОБА_5 у судовому засіданні про те, що її рідними, з якими вона відпочиває, які вітають її на день народження, дарують подарунки, є мама, хресна мама, дві бабусі і дідусь, при цьому вона жодного разу не згадала про батька, суд вважає, що зазначене свідчить про те, що відповідач не в повній мірі усвідомлює обов'язки по її вихованню, за таких обставин суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

При цьому, суд вказує на те, що таке рішення не позбавляє позивача права в подальшому звертатись із вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав з підстав, передбачених законодавством.

Долучені до матеріалів справи представником позивача письмові пояснення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (хресної матері та її чоловіка) суд вважає недопустимими доказами, оскільки пояснення осіб, отримані не за процедурою допиту свідків, не можуть використовуватись як засіб доказування в силу чинних норм законодавства, зокрема ст.ст. 59, ч. 1; 184 ЦПК України та п. 23 постанови Пленуму ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" № 2 від 12.06.2009 року.

Стосовно збільшення розміру аліментів суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмiр алiментiв, визначений за рiшенням суду або домовленiстю мiж батьками, може бути згодом зменшено або збiльшено за рiшенням суду за позовом платника або одержувача алiментiв у разi змiни матерiального або сiмейного стану, погiршення або полiпшення здоров'я когось iз них.

Позивач пов'язує необхідність зміни розміру аліментів із зміною прожиткового мінімуму на дитину встановлену Законом України від 16 січня 2014 року "Про Державний бюджет України на 2014 рік", що становить 1032 грн. Натомість, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці четвертому п. 17 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищенаведеного суд не приймає до уваги посилання позивача у судовому засіданні на необхідність збільшення розміру аліментів у зв»язку із зміною законодавства в частині збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, як пояснила сама позивач у судовому засіданні, з часу постановлення рішення про стягнення аліментів не відбулися жодні зміни матеріального чи сімейного стану її із донькою, погіршення здоров»я дитини. Не встановлені нові джерела доходів відповідача, у якого змінився сімейний стан - одружився у 2010 році, у новому шлюбі народилась дитина.

Крім цього, посилання на те, що сума аліментів, яка отримується, являється недостатньою, щоб утримувати дитину, не є правовою підставою, визначеною ст.192 СК України, для зміни розміру аліментів, та не можуть свідчити про те, що обставини, які були враховані при постановленні рішення суду при визначенні розміру аліментів суттєво змінилися, а розмір постійних витрат на утримання малолітньої доньки значно збільшився.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, а тому у задоволенні позову в цій частині позовних вимог слід також відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 164, 165, 192 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів - відмовити.

2.Попередити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про необхідність зміни ставлення до виховання дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

3.Покласти на орган опіки і піклування - Монастириську районну державну адміністрацію - контроль за виконанням ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських обов»язків по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Ю.Г.Гудкова

Копія з оригіналом вірна.

Суддя: Ю. Г. Гудкова