Справа № 226/460/15-ц
Провадження №2/226/377/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ДП «ВК «Краснолиманська»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що перебував з відповідачем у трудових відносинах з 19.12.2005р. по 27.10.2014р. Був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. У день звільнення, 27.10.2014р., останній день лікарняного, відповідач не провів з ним розрахунок. Остаточно відповідач розрахувався лише 02.12.2014р. Також, 14.02.2015р. на адресу відповідача було надіслано заяву про надання довідки про середній заробіток за останні 2 місяці, що передували звільненню, довідки про остаточний розрахунок, довідки про суму заробітку та інших компенсацій і виплат, належних на день звільнення, однак на даний час відповіді не отримав. Позивач розрахував свій середньоденний заробіток, який склав на його думку 610,47 грн. та розрахував затримку розрахунку: 610,47 грн. х 36 = 21976,92 грн., де 36 - кількість днів затримки розрахунку по 02.12.2014р. Неправомірні дії відповідача щодо затримки у виплаті йому заробітної плати, які виразилися в порушенні його конституційних прав, призвели до матеріальних труднощів, втрати нормальних життєвих зв'язків, довелося прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та завдали моральної шкоди, яка полягає у моральних переживаннях. Свою моральну шкоду оцінює у 10000 грн. У зв'язку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.10.2014р. по 30.12.2014р. у розмірі 21976,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив суду, що у день звільнення не працював, був на лікарняному. Він особисто був на шахті та писав заяву на розрахунок, здав її у відділ кадрів, тому вважає, що підприємство повинно було йому виплати гроші відразу при звільненні. На підтвердження своїх слів він посилається на заяву від 27.10.2014р., що є у матеріалах справи. Інших заяв від нього не було.

Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що позивач з 19.12.2005 року по 27.10.2014 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем і був звільнений за власним бажанням, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача та його пояснень (а.с.14-15).

Згідно виписки з банківської картки за період з 27.10.2014р. по 02.12.2014р., останнє перерахування заробітної плати від відповідача сталося 02.12.2014р. (а.с.7-10).

Згідно заяви позивача від 27.10.2014р., він просив звільнити його з підприємства за власним бажанням з 27.10.2014р. Наказом від 27.10.2014р. № 4624/к, позивач був звільнений з 27.10.2014р., останній день лікарняного листка 27.10.2014р. (а.с.26).

Згідно довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача на день його звільнення 27.10.2014р. складає 619,15 грн. (а.с.52).

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом, позивач у день звільнення не працював у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Доказів щодо пред'явлення вимоги про розрахунок, як це передбачено ч.1 ст.116 КЗпП України, позивачем суду не надано.

Посилання позивача на свою заяву від 27.10.2014р. про звільнення за власним бажанням суд не приймає до уваги, оскільки у ній не зазначена вимога про розрахунок. Тим більш, у ч.1 ст.116 КЗпП України зазначено, що вимога про розрахунок має бути подана звільненим працівником, а на момент подання заяви про звільнення, позивач ще не був звільненим.

Тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не ґрунтуються на законі.

Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вищенаведене, надані суду докази, суд вважає, що у позовних вимогах щодо стягнення моральної школи необхідно відмовити, оскільки підприємство не порушило законодавство при звільненні позивача. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди. До того ж, у період з 27.10.2014р. по 02.12.2014р., відповідач погашав свою заборгованість перерахуванням коштів на банківську картку: 27.10.2014р., 04.11.2014р., 11.11.2014р., 13.11.2014р., 27.11.2014р., 02.12.2014р.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117, 2371 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 215, 294, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя