Справа № 349/1557/14-ц
Провадження № 22-ц/779/629/2015
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Фединяка В.Д., Шишка А.І.

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 05 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивачі звернулися в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_2 є власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 Івано-Франківської області. Відповідач, не будучи власником зазначеного будинковолодіння, проживає в ньому, добровільно виселитися не бажає. Просили позов задовольнити, виселити відповідача із спірного будинковолодіння.

Рішенням Рогатинського районного суду від 05 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в яких посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суду суперечить ст.ст. 319, 321, 379 ЦК України, де закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном.

Так вона являється власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 Рогатинськуого району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Відповідач не будучи власником чи співвласником спірного будинку проживає в ньому. Однак добровільно відповідач відмовляється залишити будинок та забрати належні йому речі, чим чинить їй перешкоди у користуванні приватною власністю, а тому вона змушена звернутися до суду з вимогою усунути перешкоди в користуванні спірним будинком, шляхом виселення його без надання іншого жилого приміщення.

Апелянт вказує, що судом не взято до уваги той факт, що відповідач не заперечує того, що він чинить перешкоди їй в користуванні будинком, оскільки на його думку, вона забезпечена іншим житлом та не має жодних прав на спірний будинок.

З вище наведених підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на 1/4 нерухомого майна від 15.11.2010 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Княгиницької сільської ради від 15.10.2010 року та договором дарування 1/4 частини зазначеного домоволодіння, посвідченим 07.04.2014 року приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу, сторонами якого були ОСОБА_3 і ОСОБА_2, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.6-8).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачка набувши право власності на половину житлового будинку не довела в судовому засіданні того, що відповідач перешкоджає їй в користуванні житловим будинком, як передбачено ст. 116 ЖК України і підлягає виселенню за несумісністю спільного проживання.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Право власності має абсолютний характер, зміст якого складає правоможність власника володіти, користуватися та розпоряджуватися належним йому майном.

Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом також встановлено, що співвласниками спірного домоволодіння були, крім позивачки та її сина, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Княгиницької сільської ради 06.09.2012 року, свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, виданим 25.06.2013 року виконавчим комітетом Княгиницької сільської ради (а.с.42-43), ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_5 за життя склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого все своє майно заповіла в рівних долях ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.45).

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.Княгиничі Рогатинського району зареєстрований за місцем проживання за зазначеною адресою, що підтверджується довідкою №20/655/14, виданою 18.10.2014 року Рогатинським районним сектором управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області (а.с.11).

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19.05.2014 року, яке набуло законної сили 30.05.2014 року (а.с.19-20), відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про реальний поділ домоволодіння.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Частиною 4 статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі зібраних по справі письмових доказів, правильно встановив, що позивачкою не наведено правових підстав для виселення відповідача із займаного житлового будинку, не надано доказів, які підтверджують, що він чинить позивачці перешкоди у користуванні спірним житловим будинком та прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 05 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: В.Д. Фединяк

А.І. Шишко