Справа № 520/2755/15-ц
Провадження № 2/520/2529/15
Київський районний суд м.Одеси
У складі судді Калашнікової О.І.
При секретарі Шеховцевої О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Відповідач до суду не з»являється, про час і місце слухання справи позивач неодноразово сповіщався судом за місцем проживання, від отримання судових повісток ухиляється. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Суд вислухав позивачеву сторону, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:
28 квітня 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичила, а ОСОБА_2 отримав 3000 дол.США. Термін дії договору сторони визначили 3 місяці до 28 липня 2014 року. За умовами договору ОСОБА_2 зобов»язався сплатити ОСОБА_1 щомісяця 5% від суми позики за користування грошовими коштами.
Договір позики сторони оформили в письмовій формі у вигляді розписки. 5 травня 2014 року додатково ОСОБА_1 позичила ОСОБА_3 1000 дол.США і 15.05.2014 року ще 300 дол.США на умовах, визначених у договорі позики (розписці), про що зроблено відповідні записи у договорі позики (розписці).
Свої вимоги позивачева сторона обґрунтовує розпискою, укладеною ОСОБА_2, копією громадянського паспорту ОСОБА_2 з довідкою про ІН відповідача, відомостями щодо вартості 1 дол.США станом на 19.05.2015 року, отриманими з офіційного сайту НБУ.
При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав:
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Ст. 1048 ЦК України визначає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Частина 1 ст. 1050 ЦК України визначає, «якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У даному випадку - 28 квітня 2014 року сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, домовились щодо усіх істотних умов договору, оформили договір у письмовій формі у вигляді розписки. ОСОБА_1 -позикодавець - свої зобов'язання за договором виконала, коли передала ОСОБА_2 28.04.2014 року, 5.05.2014 року і 15.05.2014 року грошові кошти в сумі відповідно 3000 дол.США, 1000 дол.США і 300 дол.США, що зазначено у розписці. Суд встановив, що ОСОБА_2 свої зобов"язання за договором позики не виконав і не повернув ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4300 дол.США. Наявність у «позикодавця» після спливу терміну повернення грошей примірника розписки є свідченням прострочення виконання «позичальником» свого зобов»язання.
Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2099,88 грн.
Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ст.1046,1047,1049 ЦК України.
Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 2 099 грн. 88коп. .
Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Калашнікова О. І.