Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1126/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І.М.
Спори, що виникають із договорів позики, кредиту Доповідач Кодрул М. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Кодрула М.А.

суддів: Черненко В.В., Потапенко В.І.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за поданням державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції Бондаревської О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 05 серпня 2011 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року державний виконавець Ленінського Відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Бондаревська О.О. звернулась до суду з погодженим начальником ВДВС поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням суду.

Зазначала, що у Ленінському ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-2770 від 28.09.2009 року, виданий Ленінським районним судом м. Кіровограда 28.09.2009 року про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 73 808, 52 грн. Посилаючись на те, що тривалий час боржник не виконує зобов'язань щодо погашення заборгованості, не виконує законні вимоги державного виконавця, що свідчить про ухилення від виконання рішення суду, просила встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 05 серпня 2011 року подання державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ Бондаревської О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця. Зазначає, що від виконання рішення суду не ухиляється, в добровільному порядку передав банку для реалізації заставний автомобіль, який банком проданий за 41500 грн., кошти від продажу автомобіля зараховані на погашення боргу. Банк зняв з нього всі обмеження та видав довідку про відсутність кредитної заборгованості. Крім того, він продовжує сплачувати борг, передаючи кошти своїй матері, з пенсії якої постійно стягуються кошти на погашення боргу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги.

Державний виконавець Ленінського Відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції та представник стягувача ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" проти скарги заперечували, просили ухвалу залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися для участі у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Пунктом 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ухилення боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні в Ленінському ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-2770 від 28.09.2009 року, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 28.09.2009 року про стягнення боргу з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 73 808, 52 грн.

01 червня 2010 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Подання державного виконавця, внесене в порядку п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», мотивоване невиконанням боржником ОСОБА_3 рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 серпня 2009 року про стягнення з нього на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в сумі 72830,22 грн. та 978,30 грн. судових витрат, проте воно не містить достатньої необхідної інформації про стан виконання рішення суду боржником, до нього долучено лише копії виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження та акту про вихід державного виконавця за місцем проживання боржника від 11.07.2011 року, в якому зазначено, що боржника немає вдома.

Державний виконавець, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надала будь-яких доказів на підтвердження саме факту умисного свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань за рішенням суду, а також доказів про вжиття заходів щодо встановлення майна боржника, не довела з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Між тим, застосування визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації всіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого майнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Особа, що має невиконані зобов'язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу або обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання За таких обставин суд першої інстанції безпідставно задовольнив подання державного виконавця і необґрунтовано встановив щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки наведені у поданні обставини і додані до нього документи не свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судових рішень в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Такий висновок колегії суддів підтверджується тим, що в суді апеляційної інстанції з пояснень представника ОСОБА_3, які підтверджені поясненнями державного виконавця та поясненнями представника банку, з'ясовано, що на сьогоднішній день борг за кредитом становить біля 21000 грн., частина боргу в сумі 41500 грн. погашена за рахунок продажу заставного автомобіля, який переданий банку для продажу боржником добровільно, борг погашається постійно за рахунок відрахувань з пенсії ОСОБА_5, яка теж є боржником.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Ухвала суду підлягає скасуванню як така, що не відповідає вимогам закону, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312 ч.1 п.2, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,- УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2011 року - скасувати.

Подання державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції Бондаревської О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ,мешканця АДРЕСА_1, залишити без задоволення.

Копію ухвали направити Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: