Номер провадження: 22-ц/785/1438/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину дарування удаваним та визнання дійсним договору купівлі - продажу,-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2010 року, ОСОБА_2 звернулась доПриморського районного суду м. Одеси з названим позовом, в якому просила суд винести рішення, яким визнати недійсним (удаваним) договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 21 серпня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Колмаковою Н.В., реєстровий номер 3507 та визнати укладеним 21 серпня 2006 року договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину дарування удаваним та визнання дійсним договору купівлі - продажу - задоволено.

Визнано удаваним договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. 21 серпня 2006 року за р.№3507, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру під АДРЕСА_1.

Визнано, що насправді 21 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В., р.№3507, згідно якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив квартиру під АДРЕСА_1.

Не погоджуюсь з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» подало до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вищезазначене рішення, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вчинений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. 21 серпня 2006 року за р.№ 3507, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру під АДРЕСА_1, є удаваним, що приховує відплатний договір купівлі-продажу, який вони, насправді вчинили, згідно якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив вищевказану квартиру.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом допущено невідповідність висновків суду обставинам справи та порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, колегією було достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 1998 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

21 серпня 2006 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 документально оформили договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. за р.№ 3507, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1.

Але насправді за придбану квартиру АДРЕСА_1 по договору дарування від 21 серпня 2006 року за р.№ 3507 ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 78 600 дол. США, що свідчить про те, що вчинений між відповідачами 21 серпня 2006 року договір фактично є відплатним.

04 вересня 2008 року між позичальником ОСОБА_3 та АТ «Ощадбанк» укладено договір відновлювальної кредитної лінії, згідно умов якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 946 000 грн. під 20,5% річних, на строк до 04 вересня 2018 року.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором між банком та ОСОБА_3 було укладено два іпотечних договори від 05 вересня 2008 року за реєстровими номерами №129 та №130, згідно яких в іпотеку банку передано дві квартири АДРЕСА_1. На момент передачі квартир в іпотеку, квартири належали на праві приватної власності ОСОБА_3, про що прямо зазначено в розділі №1 договорів іпотеки.

Про те, що спірну квартиру передано в іпотеку АТ «Ощадбанк» знала і позивач ОСОБА_2, оскільки надавала нотаріально посвідчену заяву про згоду на передачу в іпотеку квартири №3а.

Так, у 2010 році ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 та ВАТ „ Державний ощадний банк України в особі його філії - Одеське міське відділення про встановлення окремого режиму проживання подружжя, поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнання договорів іпотеки недійсними, згідно, якого предметом позовних вимог, зокрема є квартира АДРЕСА_1.

При цьому, позивач посилається на те, що під час підготовки цього позову до суду вона довідалася, що між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було документально оформлено договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. 21 серпня 2006 року за р.№ 3507, що приховує договір купівлі-продажу, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.251 строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України - є підставою для відмови у позові.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що суд може захистити порушене право у разі, якщо визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Так, 08 вересня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3, ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення ВАТ «Ощадбанк» з позовною заявою про встановлення окремого режиму проживання подружжя, поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання договорів іпотеки недійсними.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 зазначала про те, що 21 серпня 2006 року «у дійсності було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яким нами з чоловіком передавались спільні кошти та продавець давала розписку про отримання грошей. Громадянка ОСОБА_4 є сторонньою особою для нашої сім'ї, а договір дарування було укладено замість договору купівлі-продажу, тому що так було зручніше для продавця».

Таким чином, позивач ОСОБА_2 безпосередньо підтвердила той факт, що з моменту укладання договору дарування їй добре було відомо про всі обставини цього договору.

Спростуванням того, що про укладання договору дарування позивачці стало відомо лише в 2010 році є також та обставина, що договори іпотеки, які були укладені ОСОБА_3 05 вересня 2008 року та якими одночасно передавались в іпотеку квартири АДРЕСА_1 укладались в один момент. При їх укладенні була присутня особисто позивачка ОСОБА_2, яка, як дружина, надавала згоду на передачу в іпотеку лише кв. № 3. Це підтверджується копіями витягів з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, з яких вбачається, що передача і іпотеку AT «Ощадбанк» квартир АДРЕСА_1 відбувалась в один і той же час, а тому ОСОБА_2 було добре відомо про те, що ОСОБА_3 замість договору купівлі - продажу спірної квартири уклав договір дарування, оскільки позивачка не надавала згоду на передачу в іпотеку спірної квартири саме через перебування її у власності чоловіка на підставі договору дарування.

Таким чином, сукупність вищевказаних доказів свідчить про те, що позивачу ОСОБА_2 з моменту укладання договору дарування добре було відомо, що 21 серпня 2006 року між її чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено саме договір дарування спірної квартири, а тому строк позовної давності щодо визнання вказаного правочину недійсним (удаваним) сплив 21 серпня 2009 року

Матеріали справи не містять доказів поважності причини пропуску позовної давності позивачем .

Однак з позовом ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції лише 03 грудня 2010 року, тобто після спливу строку позовної давності.

При цьому, вирішенням цього спору порушуються права та інтереси АТ «Ощадбанк», який не був залучений до розгляду справи, зокрема визнано договір удаваним на квартиру, яка є предметом іпотеки, без залучення до розгляду справи іпотекодержателя.

Отже, оскільки АТ «Ощадбанк» не був залучений до участі у справі у суді першої інстанції, в зв'язку з цим був позбавлений можливості подати заяву про застосування строків позовної давності.

Через канцелярію апеляційного суду Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» подало заяву про застосування строків позовної давності від 27 травня 2015 року під №22-13060.

Запобігаючи обмеженню доступу до правосуддя у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає за можливе зазначену заяву прийняти і задовольнити.

Отже, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 знаючи, що оскаржуване рішення може вплинути на права та інтереси ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» не повідомила суд першої інстанції, що квартири №3 та №3а перебувають в іпотеці Банку, відповідно договору іпотеки від 05 вересня 2008 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що відповідно, призвело до неправильного вирішення спору, у зв'язку з чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2011 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні вимог через сплив строку позовної давності.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ « Ощадбанк» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2011 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину дарування удаваним та визнання дійсним договору купівлі - продажу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.О. Погорєлова

І.П. Сидоренко