Єдиний унікальний номер 725/1359/15-ц
Номер провадження 2/725/269/15
05.05.2015 року.Першотравневий районний суд м. Чернівці
головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.
при секретарі Симик І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, -
В березні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом та в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 01.12.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/5831560 предметом якого є страхування транспортного засобу «МАН» д.н.з. НОМЕР_1.
Вважає, що відповідач порушив вимоги п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не надав жодних документів, які підтверджували неможливість виконання свого обовязку відповідно до вказаних норм права, а саме не пізніше 3-х робочих днів з моменту настання ДТП письмово надати позивачу повідомлення про ДТП, а тому у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача.
Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи.
Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Судом здійснювались виклики відповідача в судові засіданні та направлялись матеріали позовної заяви з додатками за адресою місця його реєстрації вказаною у довідці АДБ при ГУМНС України в Чернівецькій області, а також відповідно до адреси його проживання згідно даних, що містяться в матеріалах справи.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/5831560, строком дії до 27.11.2012 року включно та відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «МАН8150» д.н.з. СЕ 7523АА (а/с 53).
Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається зі змісту постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.11.2012 року, судом було встановлено, що ОСОБА_1 15.10.2012 року близько 16 год. 20 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_3 порушив п. 13.1 ПДР України, допустивши зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 в результаті чого вказаний автомобіль був пошкоджений. Вказаною постановою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а/сс. 22).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що відповідач звертався до страховика з заявою про настання страхового випадку.
Відповідно до положень ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась 15.10.2012 року, у звязку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми закону, які діяли на той час.
Так, відповідно до п. 4. Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності
Як вбачається зі змісту пп. ґ) п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
Згідно п. п. 33.1.2 п. 33.1 статті 33 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.
Проте відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилається позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.
Аналогічні обов'язки про зобов'язання повідомити страховика у триденний термін про дорожньо-транспортну пригоду покладені на страхувальника поточною редакцією Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Верховний Суд України у постанові від 12.02.2014 року у справі №6-1 ЦС 14 висловив правову позицію, що висновок суду касаційної інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим, та вказав, що виходячи з аналізу ст.ст.ЗЗ, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції з 18.09.2011 року страхувальник зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів повідомити страховика про настання ДТП і відповідно страховик після виплати страхового відшкодування має право на регресний позов до страхувальника, якщо останній не повідомив його про настання ДТП.
Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач письмово повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди у встановлений строк та за встановленою формою, таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 порушив обов'язок передбачений законом, на підставі чого страховик отримав право на предявлення регресного позову.
У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
За таких обставин, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.933 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 33,38 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 158, 212-215, 218, 294, 349 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 17 715 (сімнадцять тисяч сімсот п'ятнадцять) грн. 96 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич