Єдиний унікальний номер 340/142/15-ц Номер провадження № 2/340/99/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді Атаманюка Р.І.,

з участю: секретаря Ласкурійчук С.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи Маротчак М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Верховина справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Верховинської районної державної реєстрації про усунення перешкод в користуванні майном та виселення з будинковолодіння зі зняттям з реєстрації по місцю проживання, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та виселення з будинковолодіння зі зняттям з реєстрації по місцю проживання.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до рішення Верховинського районного суду від 15.04.2014 року залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.08.2014 року за нею визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 та в установленому порядку зареєстровано це право реєстраційною службою Верховинського районного управління юстиції, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2014 року. Іншого нерухомого майна в її володдінні і користуванні немає.

Проте на даний час онукою ОСОБА_3 порушується її право власності на будинковолодіння, яка використовує для свого проживання та проживання малолітньої дочки частину житлового будинку, не допускає до окремих приміщень, що позбавляє її права в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм будинком. З ініціативи відповідачки протягом тривалого часу між ними постійно виникають конфлікти. Зокрема, тільки на підставі ухвали Верховинського районного суду від 08.01.2014 року працівники ОКП "Коломийське МБТІ" отримали можливість провести технічну інвентаризацію будинковолодіння. Також протягом тривалого часу вона не може приватизувати присадибну ділянку, оскільки відповідач заявляє претензії на частину її нерухомого майна.

Відповідач відмовляється виселетися зі спірного житла та чинить перешкоди в реалізації нею свого права власності на будинковолодіння, так як позбавляє її права користуватися належним майном в повному обсязі. Вважає, що таке порушення може бути усунуте шляхом виселення відповідача зі спірного будинку та зняття її з місця реєстрації.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що відповідачку зареєстровано в належному їй будинковолодінні в 2004 року з її згоди. Однак протягом останніх кількох років між ними виникають конфліктні ситуації і на даний час вона не бажає проживати разом з ОСОБА_3, оскільки остання не допускає її до користування кімнатою, коридором та кладовою у належному будинку, перешкоджає приватизувати земельну ділянку. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечила, суду пояснила, що в спірному будинковолодінні зареєстрована і проживає з 2004 року за заявою самої позивачки. З того часу вона разом із бабусею бере участь в утриманні господарства в належному стані, витратила значні кошти на ремонт будинковолодіння та покращення благоустрою господарства. Також разом з нею зареєстрована і проживає її малолітня дочка ОСОБА_6, 2014 року народження. Іншого житла у них немає. Ніяких перешкод позивачу у користуванні належним їй нерухомим майном вона не чинить, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - Маротчак М.Ю. в судовому засіданні заявила, що оскільки в позовній заяві не ставиться вимога про виселення малолітньої дитини, вона при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_3 з часу проживання в господарстві своєї бабусі ОСОБА_1, а також її родичі провели значні ремонтні роботи житлового будинку та благоустрій території господарства. Їм відомо, що перешкоди у користуванні будинковолодінням інколи чинила ОСОБА_1 ОСОБА_3, а не навпаки.

Заслухавши поясненя сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

ОСОБА_10 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, як членам колишнього колгоспного двору належало будинковолодіння АДРЕСА_1

10 лютого 2009 року ОСОБА_10 помер і після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину цього будинковолодіння. Рішенням Верховинського районного суду, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.08.2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 з підстав належності 1/2 частки на праві спільної сумісної власності та 1/2 частки в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10.(а.с.7-16).

Право власності на дане будинковолодіння в установленому порядку зареєстровано за ОСОБА_1 реєстраційною службою Верховинського районного управління юстиції, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2014 року(а.с.17,18).

З 2004 року зі згоди ОСОБА_1, яка на той час була головою та фактичним співвласником господарства в с.Гринява за особовим рахунком НОМЕР_1 було зареєстровано її онуку ОСОБА_3, яка перейшла проживати в це господарство і постійно проживає в ньому по даний час, іншого житла немає, що стверджується довідками виконкому Гринявської сільської ради Верховинського району за вих.№124 від 02.02.2015 року, за вих.№347 від 23.03.2015 року, за вих.№355 від 26.03.2015 року, , випискою з погосподарської книги за вих.№353 від 25.03.2015 року (а.с.27,43-46)., а також ці обставини підтверджено також в судовому засіданні самою позивачкою.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Украни ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В заявленому позові ОСОБА_1 зазначає, що вона як власник будинковолодіння бажає усунути перешкоди в користуванні своїм майном шляхом виселення відповідача з належного їй на праві власності будинковолодіння.

Вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов'язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло.

Виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку врегульовано ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до частини першої ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Підстави і порядок припинення договору найму жилого приміщення в будинку, що належить громадянину, розірвання договору за вимогою наймодавця, виселення наймача із жилого приміщення врегульовано ст.ст.168,169 ЖК України.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_3 вселилась до спірного будинковолодіння правомірно зі згоди власника та на даний час проживає в ньому на законних підставах то позивач, заявивши вимогу про її виселення повинен обгрунтувати підставність цієї вимоги з посиланням на норми ЖК України.

Однак позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не навела жодної правової підстави, передбаченої ЖК України для виселення відповідача ОСОБА_3 та навіть не зазначила на яких правах відповідачка вселилась та проживає у належному їй житловому будинку, зокрема в якості члена її сім'ї чи наймача частини житлового приміщення.

Крім цього позивачем не доведено належними доказами той факт, що ОСОБА_3 неправомірними діями чинить перешкоди у користуванні належним їй на праві власності будинковолодінням.

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 в 2014 році народила дочку ОСОБА_6, яка разом із матір'ю зареєстрована і проживає у спірному будинковолодінні. Позивач достовірно знаючи, про цей факт, заявила позовну вимогу про виселення тільки ОСОБА_3, не обгрунтувавши при цьому цю вимогу, з урахуванням вищенаведеної обставини, хоча частиною 4 статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за їх необгрунтованістю.

На підставі ст.ст. 9, 116, 150, 156, 157, 168-170 Житлового кодексу України, ст.ст. 16,29, 317, 319, 321, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 46, 60,61, 209, 212, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов'язанння не чинити перешкод у користуванні будинковолодінням АДРЕСА_1, виселення із цього будинковолодіння зі зняттям з реєстрації по місцю проживання - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Верховинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р.І. Атаманюк