У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дьоміної О.О.,Маляренка А.В.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Степове», третя особа - відділ Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Степове» (далі − ТОВ «Степове») про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 009652 від 17 лютого 2005 року, є власником земельної ділянки площею 8,61 га, розташованої на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

03 травня 2012 року між нею та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, умовами якого передбачено, що орендна плата за користування земельною ділянкою вноситься до 31 грудня кожного року протягом всього строку оренди у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на перше січня кожного року.

Останні два роки відповідач невчасно сплачує їй орендну плату, тому, посилаючись на затримку сплати орендної плати за останні два роки як на систематичний характер порушення ст.ст. 24 <nau://ukr/161-14|st24>, 25 Закону України «Про оренду землі <nau://ukr/161-14|st25>» та п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st141>, норми Конвенції про захист прав та свобод людини від 20 березня 1952 року, в частині мирного володіння своїм майном, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 03 травня 2012 року між нею та ТОВ «Степове».

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2015 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у розірванні договору та стягнення судових витрат, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі <nau://ukr/161-14|st13>» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі <nau://ukr/161-14|st21>» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі <nau://ukr/161-14|st32>» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України <nau://ukr/2768-14> та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st141> підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st304>, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки саме по собі порушення строків виплати орендної плати не може бути визначено як істотне порушення умов договору, яке б могло бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

О.О. Дьоміна А.В. Маляренко О.В. Ступапк