У х в а л а

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Горелкіної Н.А.,Євграфової Є.П.,
Дьоміної О.О.Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу судді апеляційного суду Харківської області від 5 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 року позов задоволено.

Ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 5 січня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі.

Не погодившись з ухвалою судді апеляційного суду, ОСОБА_7 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (частина 1 статті 294 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 статті 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху в разі, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

ОСОБА_7 оскаржив рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 року до апеляційного суду Харківської області, подавши апеляційну скаргу 31 жовтня 2014 року разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення (а.с. 133-135, 139).

Ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 було залишено без руху в зв'язку з необхідністю надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для його поновлення (а.с. 142).

На виконання вимог ухвали ОСОБА_7 надав заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, яку він обґрунтовував тим, що він отримав оскаржуване рішення суду лише 8 вересня 2014 року (а.с. 148).

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, суддя виходив із відсутності поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с. 156-157).

Однак із таким висновком погодитися не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи.

Відповідно до положень пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (стаття 6 Конвенції).

Згідно з абзацом третім підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Положеннями частин 2, 3 статті 209 ЦПК України передбачено, що рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею, а в разі колегіального розгляду - суддями, які розглядали справу. У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення може бути відкладено на строк не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частини суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. Рішення суду, що містить вступну та резолютивну частини, має бути підписане всім складом суду і приєднане до справи.

Відповідно до частини 2 статті 222 ЦПК України копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Із матеріалів справи вбачається, що вступна та резолютивна частини рішення суду першої інстанції проголошено 22 липня 2007 року за відсутності ОСОБА_7 та його представника. Копію вступної і резолютивної частини рішення суду першої інстанції від 22 липня 2007 року в порушення вимог частини 3 статті 209 ЦПК України до матеріалів справи не приєднано. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів надсилання чи отримання відповідачем або його представником копії повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 року було отримано ОСОБА_7 4 вересня 2014 року за власною ініціативою. Після цього представник ОСОБА_7 12 вересня 2014 року звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи і видачу копії технічного запису. 16 вересня 2014 року він ознайомився з матеріалами справи та отримав копію технічного запису судових засідань (а.с. 128, 130).

ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України», яке набрало статусу остаточного, наголошував, що саме вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (пункт 58).

Таким чином, постановляючи ухвалу, суддя не звернув уваги, що відсутність в особи, яка брала участь у справі, отриманої згідно із законом копії повного тексту судового рішення позбавляє її можливості вирішити питання про необхідність оскарження судового рішення в апеляційному порядку, а також належним чином обґрунтувати апеляційну скаргу, оскільки обґрунтування апеляційної скарги є обов'язковою вимогою до її змісту згідно зі статтею 295 ЦПК України.

Також не було зважено на численні порушення судом першої інстанції норм процесуального права (до матеріалів справи не приєднано вступної і резолютивної частин оскаржуваного судового рішення, повний текст судового рішення не було надіслано відповідачу та/або його представникові).

За таких обставин ОСОБА_7 безпідставно позбавляється права на перегляд рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Отже, висновок про пропуск ОСОБА_7 строку апеляційного оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 року без поважних підстав є необґрунтованим.

Зважаючи на це, суддя апеляційного суду безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі, тим самим порушивши право ОСОБА_7 на справедливий судовий розгляд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположний свобод.

Згідно з нормою пункту 2 частини 1 статті 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи вищевикладене, ухвала судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу судді апеляційного суду Харківської області від 5 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна
О.О. Дьоміна
Є.П. Євграфова
О.М. Ситнік