Справа № 157/267/15-ц
Провадження №2/157/98/15
РІШЕННЯ

Іменем України

14 серпня 2015 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря - Фесь Т.І.,

позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що 22 квітня 1989 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Під час спільного проживання ОСОБА_2, згідно з рішенням Камінь-Каширської міської ради, було виділено земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 У 1990 році на цій земельній ділянці вони почали будувати житловий будинок та надвірні будівлі, у 1996 році будівництво було завершено і з того часу вони проживають у будинку. 08 січня 2008 року шлюб між ними було розірвано, проте вони продовжили проживати у будинку та користувалися ним на рівних правах. Протягом останнього року відповідач чинить їй перешкоди в користуванні будинком, а тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та виділити належну їй частку в натурі.

Під час розгляду справи позивачка ОСОБА_1 змінила позовні вимоги і просила визнати за нею право власності на 1/2 частину збудованого за час шлюбу з відповідачем житлового будинку та надвірних будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1, без виділення частки у натурі.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 змінені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, пояснила, що спірне будинковолодіння було збудовано у період шлюбу з відповідачем за їх спільні кошти, проте свідоцтво про право власності на цей будинок відповідач не отримав, а проживають вони у житловому будинку з 1996 року.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 16 квітня 2015 року позов не визнав і пояснив, що житловий будинок був побудований за його особисті кошти, а тому не є спільним сумісним майном подружжя і поділу не підлягає, у зв'язку з чим у задоволені позовних вимог просив відмовити. У судове засідання 14 серпня 2015 року ОСОБА_2 повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи, причину неявки суду не повідомив і заяви про відкладення судового засідання не подав.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС України (чинного на час завершення будівництва спірного нерухомого майна), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Аналогічні положення закону закріплені у статтях 60, 70 СК України та у ст. 368 ЦК України.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов'язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Будь-хто з подружжя може довести, що майно було придбане ним (нею) до шлюбу або під час шлюбу, але за його особисті кошти, і таким чином спростувати цю презумпцію.

Судом встановлено, що 22 квітня 1989 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який було розірвано 08 січня 2008 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1, виданим відділом РАЦСу Камінь-Каширського районного управління юстиції 08 січня 2008 року (а.с. 3 зворот, 4).

У 1990-1996 роках сторонами, на виділеній відповідачеві ОСОБА_2 площею 600 кв.м. земельній ділянці, було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 1990 року: рішенням виконкому Камінь-Каширської міської ради від 21.11.1989 року № 465 про виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, проектом забудови земельної ділянки (а.с. 30-41).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № О-61/2 від 29.05.2015 року спірне будинковолодіння 1996 року побудови розташоване на земельній ділянці площею 0,06 га, до його складу входять житловий будинок (А-1), погріб (а/п), прибудова (а), мансарда (ам), ганок (аг), сарай-літня кухня-гараж (Б-1), огорожа (1), його ринкова вартість становить 580663 грн., ступінь готовності житлового будинку становить 100%, житловий будинок забезпечений електропостачанням, водопостачанням, місцевою каналізацією, газопостачанням, опаленням від місцевого котла та частково пічним, цегляною кухонною піччю.

Газифікували сторони житловий будинок у 1996 році і з того часу у ньому проживають, що стверджується робочим проектом на газифікацію від 1996 року та будинковою книгою (а.с. 25-29).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду належних та достатніх доказів, які б спростовували презумпцію права спільної сумісної власності на майно подружжя, а тому суд, беручи до уваги, що спірне будинковолодіння зведено за час шлюбу, приходить до висновку, що воно є об'єктом спільної сумісної власності сторін.

За таких обставин та враховуючи ступінь готовності житлового будинку (100%), придатність його для проживання, суд приходить до висновку, що за позивачкою належить визнати право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, у відповідності до ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, у тому числі витрат, пов'язаних з проведенням судових експертиз.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено повністю, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

При подачі до суду позову позивачка сплатила судовий збір у мінімальному розмірі - 243 грн. 60 коп., а належало сплати судовий збір у розмірі 2903 грн. 32 коп. (1% від 1/2 вартості будинковолодіння: 290331,50 грн./100 = 2903,32).

Окрім того, позивачкою понесені витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи будинковолодіння у розмірі 1920 грн.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути судові витрати у розмірі 2163,60 (243 грн. 60 коп. + 1920 грн.) на користь позивачки ОСОБА_1 та 2659 грн. 72 коп. в дохід держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України, ч. 3 ст. 267 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58-60, 62, 66, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2163 грн. (дві тисячі сто шістдесят три) 60 коп. судових витрат та в дохід держави судовий збір у розмірі 2659 грн. (дві тисячі шістсот п'ятдесят дев'ять) 72 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О. В. Антонюк