Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2015 Справа №607/12951/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держаного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, премії, матеріальної допомоги, грошової компенсації, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернулася в суд з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, надалі відповідач, в якому просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10625,59 грн., премію з нагоди свят в розмірі 17850 грн., матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі двох посадових окладів в сумі 7140 грн., грошову компенсацію на здешевлення харчування за період з березня 2013 року по жовтень 2014 рік в сумі 8000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Згідно заяви від 02.10.2015р. ОСОБА_1 просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує.

У позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона була призначена згідно Наказу від 27.05.2003р. №115-к на посаду головного спеціаліста Тернопільського обласного управління з утилізації відходів як вторинної сировини «Тернопільекомресурси» Державної компанії «Укрекокомресурси», яку перейменовано на Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Наказом від 13.04.2011р. №2-к ОСОБА_1 переведено на посаду головного фахівця, а Наказом від 08.06.2015р. №6-к звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

Однак, на день звільнення із посади роботодавцем в супереч положенням КЗпП України була нарахована, але не виплачена заробітна плата, яка згідно розрахункового листка за червень 2015 року становить 20547,08 грн.

В зв'язку із порушенням ДП з питань поводження з відходами як вторинною сировиною строків виплати заробітної плати працівнику, якого звільнено, ОСОБА_1 нарахувала середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який станом на 04.09.2015р. становить 10625,59 грн.

Крім цього, в порушення умов колективного договору, який укладений 16.11.2012р. між ДП «Укрекоресурси» та Професійною спілкою ДП «Укрекоресурси» на 2013-2015 роки, відповідачем не проведено виплату премій в розмірі 50% посадового окладу за 2013 рік, за 2014 рік, за 2015 рік, розмір яких складає 17850 грн.

Також, в порушення умов колективного договору на 2013-2015 роки відповідач не виплатив матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі двох посадових окладів - 7140 грн. Відповідачем не проведено виплату в супереч умовам колективного договору грошової компенсації на здешевлення харчування з 01.03.2013р. по жовтень 2014 року включно, яка складає 8000 грн.

Беручи до уваги порушення відповідачем норм трудового законодавства про оплату праці, умов колективного договору, що полягає у невиплаті заробітної плати працівнику, інших належних до виплати сум, поставили ОСОБА_1 в скрутне матеріальне становище, зробило неможливим забезпечити нормальне життя через відсутність коштів, призвело до моральних страждань, пошуку додаткових зусиль для організації свого життя та коштів, а тому ОСОБА_1 зазначає, що їй неправомірними діями відповідача було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 5000 грн. та просить стягнути із відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з'являвся, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не подав. Тому суд в порядку ст. ст. 169, 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних обставин.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно Наказу від 27 травня 2003 року № 115-к ОСОБА_1 з 02 червня 2003 року призначено на посаду головного спеціаліста Тернопільського обласного управління з утилізації відходів як вторинної сировини «Тернопільекокомресурси» Державної Компанії «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 листопада 2010 року №1074 «Деякі питання Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини» Державну Компанію з утилізації відходів як вторинної сировини перейменовано на Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною.

Наказом від 13 квітня 2011 року №2-к ОСОБА_1 переведено на посаду головного фахівця Обласного управління «Тернопільекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною.

Наказом від 08 червня 2015 року №6-К «Про звільнення ОСОБА_1» ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із скороченням штату працівників.

Згідно розрахункового листка по заробітній платі за червень 2015 року на день звільнення ОСОБА_1 з Обласного управління «Тернопільекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 20547,08 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення

Однак, як підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав вимоги ст. 47 і ст. 116 КЗпП України, а тому Тернопільським міськрайонним судом 08.09.20115р. був виданий судовий наказ №607/15320/15-ц про стягнення з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на користь ОСОБА_1 20547,08 грн. заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до розрахункових листків по заробітній платі за квітень 2015 року та травень 2015 року заробітна плата ОСОБА_1 за два місяці перед звільненням складає 6793,57 грн., а отже середня заробітна плата за один день становить 174,19 грн. (6793,57/39 = 174,19 грн., де 6793,57 - дохід за квітень - травень 2015 року, 39 - кількість робочих днів).

На день пред'явлення позову до суду (29.07.2015р.) позивачем нарахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку до сплатити 6096 грн. 65 коп. (174,19 грн. - середня заробітна плата за один день, 35 днів - кількість робочих днів).

Згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що станом на 04.09.2015р. сума середнього заробітку за час затримки розрахунку збільшилася до 10625,59 грн. (174,19 грн. - середня заробітна плата за один день, 61 день - кількість робочих днів).

Вказаний позивачем розрахунок суд приймає і задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення 10625,59 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЗУ "Про оплату праці" при укладенні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть проводитися відрахування у випадках, передбачених законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 17 Кодексу законів про працю України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» Колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи.

Із матеріалів справи вбачається, що 16 листопада 2012 року між ДП «Укрекоресурси» та Професійною спілкою ДП «Укрекоресурси» укладено Колективний договір на 2013-2015 роки.

Відповідно до п. 1.2 Колективного договору на 2013 - 2015 роки умови та положення цього Колективного договору поширюються на всіх працівників Підприємства,прийнятих на умовах найму, і є обов'язковими як для Адміністрації, так і для кожного члена трудового колективу.

Згідно з штатним розписом Обласного управління «Тернопільекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною місячний посадовий оклад ОСОБА_1 становив 2670 грн., доплата за розширення об'єму роботи в розмірі 25% окладу головного бухгалтера з 01 травня 2013 року - 900 грн. (Доповідна записка від 11 квітня 2013 року №102, Наказ від 16 травня 2013 року №7-К).

Відповідно до п. 3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки, в тому числі за розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт.

Згідно з п. 3.5 Додатку 2 «Положення про преміювання» до Колективного договору на 2013-2015 роки, розмір преміювання відповідного працівника визначається у відсотках до його посадового окладу з урахуванням встановлених надбавок та доплат які встановлені працівнику.

Тобто, загальна сума нарахованої заробітної плати за місяць становила 3570 грн. (не враховуючи індексації, компенсації на здешевлення харчування), про що свідчить довідка про середню заробітну плату (дохід) від 18 червня 2015 року №54.

Згідно з п. 7.15 Колективного договору адміністрація здійснює заохочення працівників Підприємства у розмірі 50% посадового окладу з нагоди: Нового року, Різдва Христового, Пасхи (Великодня), Всесвітнього дня охорони навколишнього природного середовища, Дня Конституції України, Дня Незалежності України.

Позивач вказує і підтверджується матеріалами справи, що в порушення умов Колективного договору відповідачем не проведено виплату премій в розмірі 50% посадового окладу за 2013 рік: з нагоди Дня Незалежності України -1785 грн., за 2014 рік: з нагоди Нового року - 1785 грн., Різдва Христового - 1785 грн., Пасхи (Великодня) - 1785 грн., Всесвітнього дня охорони навколишнього природного середовища - 1785 грн., дня Конституції України - 1785 грн., Дня Незалежності України - 1785 грн., за 2015 рік з нагоди Різдва Христового - 1785 грн., Пасхи (Великодня) - 1785 грн., Всесвітнього дня охорони навколишнього природного середовища - 1785 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь 17850 грн. невиплаченої премії підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 7.4 Колективного договору на 2013-2015 роки адміністрація надає разову матеріальну допомогу для оздоровлення у розмірі двох посадових окладів при наданні працівникам Підприємства частини щорічної основної відпустки, тривалістю не менше 14 календарних днів.

3 червня 2014 року до ДП «Укрекоресурси» ОСОБА_1 подано заяву від 02 червня 2014 року про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарні днів з виплатою матеріальної допомоги для оздоровлення в розмірі двох посадових окладів та службову записку начальника Обласного управління «Тернопільекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 03.06.2014 року №47 про надання частини щорічної основної відпустки ОСОБА_1 тривалістю 14 календарних днів з виплатою їй матеріальної допомоги для оздоровлення в розмірі двох посадових окладів.

Згідно з Наказом від 03 червня 2014 року №1-К ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарних днів, але не сплачено матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі двох посадових окладів - 7140 грн.

Таким чином, невиплачена ОСОБА_1 матеріальна допомога в сумі 7140 грн. підлягає до стягнення, а позовні вимоги в цій частині до задоволення.

Згідно з п. 7.19 Колективного договору на 2013 -2015 роки адміністрація виплачує працівникам Підприємства компенсацію на здешевлення харчування в розмірі до 800,00 грн. щомісячно.

Керівництвом ДП «Укрекоресурси» прийнято наказ від 01.02.2013 року №10 «Про виплату грошової компенсації на здешевлення харчування працівникам ДП "Укрекоресурси». Згідно з п. 1 даного Наказу з 01 березня 2013 року щомісячно проводити виплату грошової компенсації на здешевлення харчування працівникам Підприємства у розмірі 400 грн., згідно поданих заяв. Даний Наказ не було доведено до відома працівників Обласного управління "Тернопільекоресурси".

Керівництву ДП «Укрекоресурси» надіслано службову записку від 23.04.2015 року №47 з проханням провести виплату грошової компенсації на здешевлення харчування працівникам управління по 8000 грн. кожному за період з 01 березня 2013 року по жовтень 2014 року та заяви працівників управління на виплату грошової компенсації на здешевлення харчування у розмірі 400 грн. щомісячно з 01 березня 2013 року.

15.05.2015 року надіслано повторне звернення до ДП «Укрекоресурси» (службова записка від 14.05.2015 року №49) про виплату грошової компенсації на здешевлення харчування працівникам управління.

У листі-відповіді на вказані звернення ДП «Укрекоресурси» від 02.06.2015р. №532/07 зазначено, що у Підприємства відсутні правові підстави для виплати грошової компенсації на здешевлення харчування працівникам обласного управління «Тернопільекоресурси» зазначеним у службовій записці №47.

Причиною відмови являється відсутність доказів надання Підприємству заяв на виплату грошової компенсації на здешевлення харчування ОСОБА_1 та іншим працівникам управління за період 01.03.2013 року по 31.10.2014 року.

За вказаних обставинах, суд вважає, що відповідачем в порушення умов Колективного договору на 2013 - 2015 роки не проведено виплату грошової компенсації на здешевлення харчування з 01 березня 2013 року по жовтень 2014 року включно, що складає за двадцять місяців 8000 грн.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають до задоволення.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що неправомірними діями відповідача було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 5000 грн. і просить стягнути на її користь, обґрунтовуючи наступним.

Стаття 22 Закону України «Про оплату праці» встановлює, що суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про оплату праці» та ст. 103 Кодексу законів про працю України про нові або зміну діючих умов праці в бік погіршення роботодавець (власник або уповноважений ним орган) повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Однак, як встановлено при розгляді справи, відповідачем були порушені норми трудового законодавства та умови Колективного договору, а саме своєчасно не виплачена заробітна плата при звільненні працівника, не виплачувалися премії та матеріальна допомога, а також грошова компенсація на здешевлення харчування при працевлаштуванні ОСОБА_1, що відноситься згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які належать працівникові. Тобто, роботодавець в односторонньому порядку приймав рішення з питання оплати праці, які погіршують становище працівника, тим самим позбавляючи ОСОБА_1 належної оплати праці.

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, і з чим погоджується суд, що протиправні дії ДП "Укрекоресурси" щодо невиплати всіх належних сум при її звільненні призвели до моральних страждань, поставили в скрутне матеріальне становище, зробили неможливим забезпечення нормальних життєвих зв'язків. Вчасно виплачена заробітна плата мала забезпечити подальше нормальне існування до моменту влаштування на іншу роботу. Не маючи коштів позивач фактично втратила можливість забезпечити себе необхідними умовами для проживання, прикладено багато зусиль для пошуку нової роботи і організації життя.

Згідно з ч. 1 ст. 237 -1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи вимоги ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходить з обґрунтувань позивачем характеру, обсягу заподіяних йому моральних збитків, глибини його душевних страждань.

При визначенні доцільності та розміру моральної шкоди, суд відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, враховуючи характер та обсяг страждань, які зазнала позивач, тривалість вимушених змін у її житті, невиплата своєчасно її законного заробітку, не виплати грошової компенсації, матеріальної допомоги та премій, що призвело до матеріальних проблем та порушення нормальної життєдіяльності ОСОБА_1, вважає за доцільне стягнути в її користь моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 88 ЦПК України із відповідача в користь Державного бюджету слід стягнути судовий збір за немайнову та майнові позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212, 218, 224-226, 233, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення 10625,59 грн. середнього заробітку, 17850 грн. невиплаченої премії, 7140 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення, 8000 грн. грошової компенсації та 5000 грн. моральної шкоди - задовольнити частково.

2.Стягнути із Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (вул. Лобачевського,23В, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) 10625,59 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 17850 грн. невиплачених премій до свят; 7140 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення; 8000 грн. грошової компенсації на здешевлення харчування; 2000 грн. моральної шкоди.

3.В частині позовних вимог щодо стягнення 3000 грн. моральної шкоди - в задоволенні відмовити.

4.Стягнути із Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (вул. Лобачевського,23В, м. Київ, ) на користь Державного бюджету 974,40 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяЮ. І. Дзюбановський