Справа № 509/3851/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Демеденко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

27 серпня 2014 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який неодноразово збільшував та в остаточній редакції якого від 28.11.2014 р. просив суд, стягнути з відповідача на свою користь борг у загальному розмірі 386834,61 грн., з яких : 263977,26 грн. інфляційні збитки та 122857,35 грн. 3% річних з простроченої суми, а також судові витрати, посилаючись на невиконане відповідачем до цього часу рішення Київського райсуду м. Одеси від 08.11.2010 р., яке набрало законної сили 19.11.2010 р. і яким був задоволений його позов до ОСОБА_2, стягнуто з останнього на користь позивача основний борг у сумі 1009976 грн., інфляційні збитки 247056,90 грн., 3% річних 41387,06 грн., а всього 1298419,96 грн. та судові витрати 1820 грн.

Позивач, приймаючи участь в судових засіданнях повністю підтримав позов в остаточній редакції на загальну суму 386834,61 грн., однак в подальшому в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, особисто під розписку, причини неявки не повідомив, однак, надавши при цьому свою письмову заяву, в якій повністю підтримав свій збільшений позов на суму 386834,61 грн., просив його задовольнити і розглянути справу за його відсутністю (а.с. 87).

Представник відповідача в судових засіданнях позов визнав частково на загальну суму 333969,24 грн., з яких 253204,34 грн. інфляційні збитки та 80764,90 грн. 3% річних, з посиланням на особисті письмові розписки відповідача на загальну суму 35692 грн., які були добровільно сплачені відповідачем позивачу на часткове виконання вищевказаного рішення Київського райсуду м. Одеси від 08.11.2010 р., надавши суду свій письмовий розрахунок суми боргу на вказану суму (а.с. 71-83).

Заслухавши думку сторін по справі та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи - не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана ВРУ - і за її межами. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя - покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд встановив, що рішенням Київського райсуду м. Одеси від 08.11.2010 р., яке набрало законної сили 19.11.2010 р. і ніким не було оскаржене, був задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, інфляційних збитків та 3% річних, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача основний борг у сумі 1009976 грн., інфляційні збитки 247056,90 грн., 3% річних 41387,06 грн., а всього 1298419,96 грн. та судові витрати 1820 грн. (а.с. 4-6).

Позивач в судових засіданнях стверджував, що вказане рішення не було виконане відповідачем до цього часу.

Однак, вказані твердження позивача, суд вважає хибними, такими, що не відповідають дійсності та вимогам ст.ст. 57-60 ЦПК України і не бере їх до уваги виходячи з наступного.

Згідно з особистими розписками позивача ОСОБА_1 з його підписами, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні, їх копії приєднані до матеріалів справи і справжність, як самих розписок, так і підписів на них була підтверджена позивачем в судових засіданнях, відповідачем ОСОБА_2 було сплачено позивачу грошові кошти : 8000 грн. - 08.11.2010 р. (в день винесення рішення Київським райсудом м. Одеси), 2500 грн. - 04.03.2011 р., 400 дол. США (за офіційним курсом НБУ 7,98 грн. за 1 дол. США), 8000 грн. - 07.05.2011 р., 2000 грн. - 20.09.2011 р., 12000 грн. - 11.12.2011 р., а разом на загальну суму 35692 грн. (а.с. 49-54).

Заперечуючи проти того, що вказана сума була сплачена йому в рахунок боргу саме за рішенням суду, позивач стверджував про нібито інші грошові стосунки з відповідачем, яких стосувалися вищевказані розписки і не стосувалися рішення суду, пояснивши суду, що жодних належних та допустимих (документальних) доказів своїх тверджень про нібито інші боргові відносини з відповідачем в нього немає.

Суд вважає, що вищевказана сума у розмірі 35692 грн. - була дійсно сплачена відповідачем в рахунок боргу за рішенням Київського райсуду м. Одеси від 08.11.2010 р. з огляду на відсутність доказів зворотного у позивача, датами самих розписок, які були особисті надані позивачем - відповідачу в день винесення рішення суду і в подальшому, на протязі певного проміжку часу, а також фразою, відображеною у всіх розписках позивача, а саме «получил от ОСОБА_2 денежную суму в счет долга в размере…..».

Таким чином, згідно детального і ретельного розрахунку представника відповідача, який був зроблений у відповідності з нормами чинного законодавства України (із застосуванням відповідних формул нарахування інфляційних збитків і 3% річних) з урахуванням щомісячних індексів інфляції, що постійно змінюються за відповідний період і перевірений судом, як щодо інфляційних збитків, так і щодо 3% річних, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає : 333969,24 грн., з яких 253204,34 грн. інфляційні збитки та 80764,90 грн. 3% річних, розрахунок за відповідними формулами яких, суд вважає вірним на відміну від завищених розрахунків позивача (а.с. 71-83).

При чому, вищевказана сума боргу у розмірі 333969,24 грн. була розрахована представником відповідача з урахуванням частково сплаченого боргу відповідачем у розмірі 35692 грн., з чим погоджується суд.

Підсумовуючи вищевикладене та вимоги Закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 333969,24 грн. та судових витрат по справі у розмірі 1% від вказаної суми згідно вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3339,69 грн.

Керуючись ст.ст. 10,11,57-61,88,205,209,212,213,214-215,218 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково ;

· Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН : НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_2) заборгованість в сумі - 333969,24 грн., з яких : 253204,34 грн. збитки від інфляції, 80764,90 грн. 3% річних від простроченої суми та суму судового збору у розмірі 3339,69 грн., а разом - 337308 грн. 93 коп. ;

· В задоволенні решти позову - відмовити.

·

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Гандзій Д.М.