У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на частку у спадковому майні,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на частку у спадковому майні.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що його батькам

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних частках - по 1/2 кожному. У 1969 році помер батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина. До спадкового майна належала 1/2 частини спірного домоволодіння. Спадкоємцями, які фактично прийняли спадщину в рівних частках (по 1/6), були: він, його мати та брат ОСОБА_2, які на час смерті батька проживали за вказаною адресою.

У 1995 році померла мати позивача ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина на належні останній 2/3 частки спірного домоволодіння. Спадкоємцями після її смерті, які прийняли спадщину, є він та його покійна сестра ОСОБА_8 Позивач зазначав, що після смерті батька та матері йому належить 3/6 або 1/2 частини спірного домоволодіння, сестрі ОСОБА_8 - 2/6 або 1/3 частини, а брату ОСОБА_2 - 1/6 частини. Спадкоємцем після смерті сестри ОСОБА_8 за заповітом є її син, а його племінник, відповідач

ОСОБА_4, який має право на 1/3 частини домоволодіння, а не на все спадкове майно. Тому позивач просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину та визнати право власності на частку у спадковому майні.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від

1 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на частку у спадковому майні задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 квітня 2005 року, зареєстроване в реєстрі за № 657, на спадкове майно - домоволодіння АДРЕСА_1, видане на імʼя ОСОБА_9 Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 1 березня 2011 року, зареєстроване в реєстрі за № 402, на спадкове майно - домоволодіння АДРЕСА_1, видане на імʼя ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,5 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м в порядку спадкування після смерті батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від

27 листопада 2014 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 1 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на частку у спадковому майні відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від

27 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та залишити в цій частині в силі рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 1 жовтня 2014 року, в іншій частині рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірні свідоцтва про право на спадщину не відповідають встановленим судом обставинам справи та порушують право власності позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що судом першої інстанції не залучено до участі у справі ОСОБА_10 як третю особу - одного із спадкоємців.

Так, частиною 2 ст. 35 ЦПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що судом не залучено до участі у справі одного із спадкоємців - ОСОБА_10, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки судовим рішення вирішується його права та обовʼязки.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції згідно з ч. 1

ст. 337 ЦПК України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко О.М. Ситнік