Провадження № 4-с/369/5/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 року Києво Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі: Котляр А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27.11.2014 р., скасування постанови про арешт коштів боржника від 27.11.2014 р. та зобов»язання Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 подав скаргу на постанову державного виконавця, мотивуючи це тим, що Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення, яким вирішив: стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ "Фольксбанк" заборгованість за кредитним договором № КF 45773 від 27.11.2007 року в розмірі 13 569 886 грн. 22 коп.. На виконання вказаного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області був виданий виконавчий лист №2-1606/2010 від 11.03.2011 р..

13.02.2012 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В процесі виконання рішення Києво-Святошинського суду у справі №2-1606/2010 з заявника стягнуто 784 623 грн. 96 коп. і залишок заборгованості за виконавчим документом складає 12 785 082 грн. 26 коп..

Державним виконавецем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27.11.2014 року й постанову про арешт коштів боржника від 27.11.2014 року.

Скаржник вважає, що вищевказані постанови було ухвалено з порушенням норм чинного законодавства та його прав, тому просив суд: скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27.11.2014 року, видану головним державним виконавцем Селезньовим М.О. у ВП № 31206332, затверджену в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_6. Скасувати постанову про арешт коштів боржника від 27.11.2014 р., видану головним державним виконавцем Селезньовим М.О. у ВП №31206332,затверджену в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_6. Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ухвалити Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 1 ч.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

В судове засідання представник скаржника зявився, скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити.

Представник заінтересованої особи Державної виконавчої служби України в судове засідання з»явилася. Проти задоволення скарги заперечувала в повному обсязі. Просила суд відмовити.

Cуд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Пн. 5, 6, ч. 3, ст.. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленному законодавством порядку та накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Стаття 19 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Стаття 25 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не

закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Стаття 50 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційно процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її виненення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області видано виконавчий лист №2-1606/2010 від 11.03.2011 року, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором «КF 45773 від 27.11.2007 року у розмірі 13569 886 грн. 22 коп., судові витрати в розмірі 1700 грн. за сплату судового збору при подачі позову та 120 грн. за сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вказаний виконавчий документ знаходиться на виконанні у державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Державним виконавецем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27.11.2014 року й постанову про арешт коштів боржника від 27.11.2014 року, в рамках вищевказаного виконавчого провадження.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна торона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник не довів того, що державним виконавцем були порушені його права та порядок ухвалення оскаржуваних постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27.11.2014 року й постанову про арешт коштів боржника від 27.11.2014 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд має відмовити у задоволенні даної скарги.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 19, 25, 50, 60 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.60, 209, 212-215, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п»яти днів з дня її проголошення.

Суддя: Д. Д. Усатов