АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6998/15 Справа № 199/5016/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє також в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

на рішення ОСОБА_5 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє також в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивачі звернулись до суду з даним позовом до відповідачки.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 06.07.2010 року між ОСОБА_6 та відповідачкою ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння № 9 по пров.Сміливому у м.Дніпропетровську, який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстровим № 3584.

Позивач ОСОБА_6 зазначає, що при укладенні спірного договору відповідачка ОСОБА_7 була відсутня у нотаріуса, а у нього самого були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, до того ж не були належним чином оформлені документи на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння.

Під час укладення спірної угоди у домоволодінні за адресою: м.Дніпропетровськ, пров.Сміливий, 9 була зареєстрована ОСОБА_3 разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та при посвідченні договору купівлі-продажу нотаріусом не було перевірено наявність дозволу органу опіки та піклування на вчинення даної угоди.

Посилаючись на те, що спірний договір не відповідає нормам закону, а саме ст. 377 ЦК України та 120 Земельного кодексу України, при його посвідченні нотаріусом були порушені вимоги інструкції для посвідчення даного виду договору, просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 9 по пров.Сміливому у м. Дніпропетровську, укладений 06.07.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстровим № 3584.

ОСОБА_5 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не погодилися позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє також в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення їх позову в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року, реєстровий № 5498, належало домоволодіння № 9 по пров.Сміливому у м.Дніпропетровську.

06.07.2010 року між ОСОБА_6 та відповідачкою ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння № 9 по пров.Сміливому у м.Дніпропетровську, який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстровим № 3584.

Згідно з п. 1.3 договору, продаж будинку було здійснено за суму 592696,00 грн.

В п. 1.5 договору було зазначено застереження, щодо приватизації земельної ділянки в подальшому самим покупцем та відсутність кадастрового номеру земельної ділянки було умовою, за якої сторони дійшли згоди та це впливало на сам договір, оскільки предметом договору був саме житловий будинок та інші споруди та будівлі.

На момент укладення договору ОСОБА_3 була 26.04.2010 року знята з реєстрації за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Сміливий, 9, що підтверджується випискою із домової книги та паспортом ОСОБА_3 АМ 061264 від 13.11.2000 року зі штампом про зняття з реєстрації. Її малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, також зареєстрованою у домоволодінні на час укладання договору не була.

На час укладання спірного договору купівлі-продажу сторонами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були дотримані усі умови для його посвідчення, при вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом були вчинені всі дії, що передбачені чинним законодавством при вчиненні подібного виду послуг, а також перевірено наявність або відсутність зареєстрованих осіб, у тому числі неповнолітніх дітей.

Судом першої інстанції також встановлено, що про існування спірного договору купівлі-продажу позивачам було відомо відразу після підписання договору 06.07.2010 року, однак з даним позовом вони звернулись 19.06.2014 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності. Відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності.

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.202, 203, 215, 218-235, 257, 258, 267 ЦК України 377, 655, 657 ЦК України, прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, які необхідно було застосовувати, та порушення норм процесуального права, зокрема, щодо оцінки дій нотаріуса при посвідченні спірної угоди, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вчиненні нотаріальних дій нотаріусом були дотримані всі вимоги, передбачені чинним законодавством при вчиненні подібного виду послуг, а також перевірено наявність або відсутність зареєстрованих осіб, у тому числі неповнолітніх дітей. Згідно матеріалів справи, в спірному домоволодінні на момент його продажу не були зареєстровані ні позивачі, ні малолітні діти (а.с.85-86).

Посилання позивачів в апеляційній скарзі на незастосування судом першої інстанції норм ч.4 ст.261 ЦК України також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, по-перше, судом не встановлено порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи, по-друге, суд першої інстанції при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, зазначив порушення строку позовної давності як одну із підстав відмови у задоволенні позову, посилаючись також на відсутність правових підстав для визнання договору недійсним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтами норм права.

Порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє також в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 відхилити.

Рішення ОСОБА_5 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_11