АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

2 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі:Порубай М.Л. ,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Космос - 1", Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про встановлення факту належності права власності на гараж та визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до суду з заявою до Дніпропетровської міської ради про встановлення факту належності права власності на гараж та визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом.

Позивачі посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_5, та батько позивача ОСОБА_4 з яким вони мешкали за однією адресою.

Рішенням Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська за №1244 від 21 жовтня 1971 року ОСОБА_5 було дозволено збудувати гараж в кооперативі "Космос - 1".

Гараж було збудовано, йому присвоєно НОМЕР_1, гаражем їх сім'я користується до цього часу.

За життя ОСОБА_5 не оформив право власності на гараж , правовстановлюючі документі відсутні, власність не зареєстрована.

У встановлений законом строк вони не мали можливості звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на гараж, звернулися в листопаді 2014 року, однак постановою нотаріуса від 06 листопада 2014 року їм відмовлено в видачі свідоцтва з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на гараж.

Фактично власником гаражу був ОСОБА_5 Вони, позивачі, є єдиними спадкоємцями, з заявами про прийняття спадщини ніхто більше не звертався, позивач (син померлого) фактично прийняв вказану спадщину та просив суд встановити факт набуття права власності на цей гараж батьком з метою подальшого оформлення власності на себе і ОСОБА_3 Вважають що їх право порушено, оскільки вони прийняли спадщину, постійно користувалися гаражем, сплачували членські внески, доглядали гараж за життя та після смерті спадкодавця зазначали , що встановлення вказаного юридичного факту надасть їм можливість реалізувати свої права, гарантовані законодавством та оформити п власність на гараж.

Просили встановити факт належності права власності на вказаний гараж за ОСОБА_5 та визнати право власності в порядку спадкування за законом за позивачем ОСОБА_3 на 3/4 частини і 1/4 -за позивачем ОСОБА_4

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, застосування судом закону, який не поширюється на правовідносини, що були встановлені матеріалами справи, просили скасувати рішення суду й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню з постановленням нового з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

За ст. ст. 10, 57- 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено , що 21 жовтня 1971 року виконком Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради прийняв рішення № 1244 про створення кооперативу для будівництва гаражів індивідуального користування по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення створено автогаражний кооператив "Космос-1", який був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Рішенням № 340 виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська від 25 березня 1977 року ОСОБА_5 було дозволено будівництво гаражу у гаражному кооперативі. Гараж було збудовано з підвалом, йому надано НОМЕР_1, спадкоємець користувався гаражем разом з сім'єю, вони утримувалися гараж, сплачувалися необхідні платежі до кооперативу.

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради від 20 січня 2000 року затверджено акт державної технічної комісії від 19 березня 1999 року про прийняття в експлуатацію авто гаражного комплексу по вул. Космічній, 115 - кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Космос - 1", в тому числі і гараж НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер , рішення виконкому Жовтневої районної м. Дніпропетровську ради про дозвіл переоформити вказаний гараж на його ім'я не приймалось

Як пояснили позивачі, вони не є членами кооперативу, однак необхідні внески сплачують, отримали в КП ДМБТІ технічний паспорт на гараж. За життя ОСОБА_5 не оформив право власності на гараж і зараз правовстановлюючих документів позивачі не мають, власність не зареєстрована.

З заявою про прийняття спадщини на гараж до нотаріуса позивачі звернулися звернулися в листопаді 2014 року, але постановою нотаріуса їм було відмовлено в видачі свідоцтва. 16 квітня 1992 року позивачам нотаріусом видані свідотства про право власності за законом на інше майно спадкодавця. Вважають відмову нотаріуса стосовно гаража протиправною, оскільки вони постійно користувалися гаражем, сплачували членські внески, доглядали гараж і за життя спадкодавця і зараз, фактично прийняли спадщину, є єдиними спадкоємцями, з заявами про прийняття спадщини ніхто більше не звертався, тому просили суд встановити факт набуття права власності на цей гараж спадкодавцем з метою подальшого оформлення власності на себе.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між ОСОБА_5 гаражним кооперативом та органами місцевої влади, спадкоємцями виникли в період 1977- 1991 року - час дії ЦК України, в редакції 1963 року( введений в дію з 01 січня 1964 року).

При постановленні рішення про відмову в позові суд керувався нормами ЦК України, в редакції 2003 року, який введено в дію з 01 січня 2004 року.

За ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, в редакції 2003 року, цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

При цьому суд, як підставу відмови в заявлених вимогах, в порушення Закону одночасно посилався на правовідносини які регулюють самовільне будівництво, право власності на носвостворене майно, реєстрацію права власності, правомірність дій нотаріуса, неправильне визначення способу судового захисту. Стосовно права спадкування суд посилався на Цивільний кодекс в редакції 2003 року.

Погодитись із такими висновками суду не можна, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим( ст. 213 ЦПК України).

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону постановлене судове рішення не відповідає.

Як зазначено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів" № 5 від 28 червня 1991 року, при вирішенні справ даної категорії судам належить керуватись Законом СРСР " Про кооперацію в СРСР", законом УРСР " Про власність", відповідним цивільним та іншим законодавством, яке регулює правовідносини між гаражно-будівельними коопекративами, їх членами, іншими особами, а також статутами цих кооперативів.

За ст.15 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року та п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів" № 5 від 28 червня 1991 року , член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші дії угоди, що не заборонені законом.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику справах про спадкування", відповідно до якої , у разі смерті члена житлово-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Таке не суперечить приписам Закону України "Про кооперацію" 2003 року стосовно права члена кооперативу на розпорядження майном за згодою кооперативу, оскільки така згода необхідна лише у разі, якщо член кооперативу не повністю вніс пайовий внесок.

У зв'язку з чим суду належало превірити за чиї кошти було збудовано гараж , чи повністю вніс пайовий внесок за гараж спадкодавець та став його власником, оскільки спірний гаражний бокс є частиною спадкової маси, право на яку відкрилось після його смерті.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України обов'язком суду є сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювти особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом

Не визначившись з предметом спору, характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню для їх вирішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не роз'яснив позивачам їх право про залучення, відповідно до ст. 33 ЦПК України, в якості відповідача, а не третьої особи гаражного кооперативу для перевірки за чиї кошти було збудовано гараж, чи вніс спадкодавець пайовий внесок і в якому розмірі за гараж та став його власником, бо спірний гаражний бокс є частиною спадкової маси, право на яку відкрилось після його смерті.

Суд не перевірив та не надав оцінки посиланню позивачів стосовно фактичного прийняття спадщини, як це передбачено ст.ст.548, 549 ЦК Україн (ред 1963 року), наданих доказів належно не дослідив та дійшов до передчасного висновку про відмову в позові.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права. Суд допустив такі порушення. В протиріч вимог вказаних норм Закону судом не встановлено: фактичних обставин по справі, не уточнено: позицію позивачів щодо залучення у справу відповідачем гаражно-будівельний кооператив, характер правовідносин сторін, не надано роз'яснень, як того вимагає Закон.

Суд зробив передчасні висновки та постановив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню, з постановленням нового - відмови в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4- задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Космос - 1", Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про встановлення факту належності права власності на гараж та визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом - скасувати, в позові відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.