АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 444/2-2435/09 22-ц/774/22/К/15
Справа № 444/2-2435/09 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/22/К/15 Філатов К.Б.
Категорія -27 (ІІІ) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"- Земби Ольги Олегівни,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 27 січня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" (надалі - ПАТ АК "Укргазбанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_6 належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором № 251/03/4 від 26.10.2007 року, поручителем по якому виступає відповідач ОСОБА_4, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 09.06.2009 року складає 20 062,43 дол.США, що еквівалентно 152 675,09 грн., та 2 199,21 гривень.

Крім того, в забезпечення кредитного договору було укладено договір застави, відповідно до якого відповідач ОСОБА_6 надав у заставу легковий автомобіль.

Враховуючи зазначене, просили суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №251/03/4 від 26.10.2007 року прострочену заборгованість по кредиту - 1 936,69 дол.США, прострочену заборгованість по процентам - 202,74 дол.США, залишок основного боргу - 17 923,00 дол.США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 1 964,57 гривень, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності - 234,64 грн., а всього 20 062,43 дол.США (що за офіційним курсом НБУ станом на 09.06.2009 року складає 152 675, 09 грн.) та 2 199, 21 грн.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №251/03/4 від 26.10.2007 року просили суд звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки СУБАРУ ИМПРЕЗА, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_3, колір чорний металик, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, виданого РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області 26.10.2007 року.

Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені по справі судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 27 січня 2010 року, описку у якому виправлено ухвалою від 17 грудня 2014 року, позов ПАТ АК "Укргазбанк" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АК "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором №251/03/4 від 26.10.2007 року в сумі 154 874,30 грн.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №251/03/4 від 26.10.2007 року звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки СУБАРУ ИМПРЕЗА, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_3, колір чорний металик, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, виданого РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області 26.10.2007 року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АК "Укргазбанк" суму судового збору у розмірі 1 548,74 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 250,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норам матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, висновок суду про те, що відповідачі проти позовних вимог не заперечують є хибними, оскільки відповідач ОСОБА_4 взагалі не була присутньою у судовому засіданні та копія оскаржуваного рішення їй не направлялась.

Судом не враховано, що кредитний договір укладено в іноземній валюті та всі ризики несе лише позичальник, що є підставою для визнання кредитного договору та договору поруки недійсними.

Крім того, судом не враховано, що боржник ОСОБА_6 припинив виконувати зобов'язання за кредитним договором у грудні 2008 року, оскільки протягом шести місяців з цього часу позивач не звернувся з вимогами до поручителя згідно вимог ч. 4 ст. 559 ЦПК України, порука вважається припиненою.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ АК "Укргазбанк" зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та в валюті, визначеними кредитним договором.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 26 жовтня 2007 року ОСОБА_6 отримав кредитні кошти, в іноземній валюті, у розмірі 23 167 дол. США, на купівлю автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.,9% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до - 24 жовтня 2014 року.(а.с.6-8)

У забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір застави рухомого майна за №251/03/4/1з від 26.10.2007 року, а саме марки СУБАРУ ИМПРЕЗА, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_3, колір чорний металик, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, виданого РЕВ 3-го МРВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області 26.10.2007 року. (а.с. 9-13).

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором № 251/03/4 від 26.10.2007 року між ВАТ АК "Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ АК "Укргазбанк" та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 251/03/4/1П, відповідно до умов якого остання взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням позичальника ОСОБА_6 (а.с. 14-15)

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ АК "Укргазбанк", суд першої інстанції керувався ст.ст. 526,527,530 ЦК України, та виходив з доведеності позовних вимог і обов'язку відповідачів нести цивільно-правову відповідальність за не виконання умов кредитного договору та з права заставодержетеля задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Проте колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи підтверджений факт порушення відповідачем ОСОБА_6 умов кредитного договору щодо своєчасності повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 09.06.2009 року складає 20 062,43 доларів США, що еквівалентно 152 675,09 грн., та 2 199,21 грн. з яких:

- прострочена заборгованість за кредитом - 1 936,69 доларів США;

- прострочена заборгованість по процентах - 202,74 доларів США;

- залишок основної суми боргу - 17 923,00 доларів США;

- пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 1964,57 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів - 234,64 грн., який не спростований ним в суді апеляційної інстанції.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 25 лютого 2010 року ОСОБА_6, була написана заява, в якій він зобов'язався погасити заборгованість за кредитним договором, відшкодувати банку судові витрати по справі, а також застрахувати заставлене майно, отже своїми діями він фактично визнав існуючу на час написання заяви заборгованість та погодився з нею.

Зазначена заява, крім ОСОБА_6 була підписана і ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що боржник ОСОБА_6 припинив виконувати зобов'язання за кредитним договором, у грудні 2008 року, оскільки протягом шести місяців з цього часу позивач не звернувся з вимогами до поручителя згідно вимог ч. 4 ст. 559 ЦПК України, порука вважається припиненою, колегія суддів відхиляє, як безпідставні з огляду на вищевикладене, а саме визнання ОСОБА_6 свого боргу 25.02.2010 року.

Крім того, відповідно до розрахунку наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_6 порушував умови кредитного договору № 251/03/4 від 26.10.2007 року, починаючи з листопада 2008 року. Однак при цьому, 13.04.2009 року Банком на адресу боржників було надіслано вимоги про погашення існуючої заборгованості, які були отримані ОСОБА_6 особисто, про що свідчать поштові повідомлення про вручення. (а.с.108-111).

Відповідно до матеріалів справи позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави була подана до Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу у серпні 2009 року, тобто у межах строку передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦПК України, у зв'язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір укладено в іноземній валюті та всі ризики несе лише позичальник, що є підставою для визнання кредитного договору та договору поруки недійсними, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 вказаної статті, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійсним у разі недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦПК України.

Аналогічне роз'яснення надане й Пленумом Верховного Суду України в п.7 Постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними" від 06.11.2009 року № 9.

Так, обіг іноземної валюти в Україні обумовлений вимогами спеціального законодавства України, а саме: Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 19.02.1993 року, Законом України "Про банки і банківську діяльність" № 2121-III від 07.12.2000 року, Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 275 від 17.07.2001 року, якими регулюються правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, з яких вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Дійсно, п.п. "в", п.п. "г" п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, також у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

На сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті, то відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Аналогічне роз'яснення надане й Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 10 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 вказаного Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Як встановлено, при укладенні кредитного договору від 26.10.2007 року, ПАТ АК"Укргазбанк", діяло на підставі виданої Національним банком України ліцензії, згідно якої Банку надано право здійснювати банківські операції з валютними цінностями, щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному України, а отже при укладенні кредитного договору, здійснивши кредитну операцію в іноземній валюті (доларах США), позивач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Отже, підстави вважати, що кредитний договір укладено в порушення вимог чинного законодавства, відсутні. У зв'язку з чим підстави для визнання недійсними кредитного договору та поруки теж відсутні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягуючи суму заборгованості за кредитним договором та одночасно звертаючи стягнення на предмет застави, суд першої інстанції виходив з доведеності позову та наявності у зв'язку із цим права позивача звернути стягнення на заставлене майно, оскільки відповідачем у встановлений строк не були виконані зобов'язання зі сплати належних за кредитним договором платежів на зальну суму 154 874,30 грн.

Проте колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до роз'яснень наведених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2009 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" встановлено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет застави та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з чим рішення суд в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову про стягнення заборгованості.

Що стосується права кредитора звернути стягнення на предмет застави, в рахунок погашення існуючої суми боргу та такі вимоги, колегія суддів визнає обґрунтованими та такими що ґрунтуються на законі.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Звернення стягнення на рухоме майно, що є предметом застави, регулюється нормами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" N 1255-IV від 18 листопада 2003 року, чинного з 01.01.2004р., який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Прикінцевими і перехідними положеннями цього закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону.

Отже, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України "Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечить Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічне право позивача прописане й в п.п. 3.1.5, 3.1.6 розділу 3 договору застави рухомого майна від 26.10.2007 року, яким передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в ч.1 ст. 590 ЦК України.

Згідно ст.27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 13.04.2009року звернувся до відповідача з відповідною вимогою погашення заборгованості.

Проте відповідач ОСОБА_6 вимоги Банку не виконав, а тому Банк набув право звернути стягнення на предмет застави.

Обтяження зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Відповідно до п.6.2 договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або за домовленістю сторін, які в свою чергу передбачені пп.6.3-6.4.

В даному випадку заставодержатель обрав порядок звернення стягнення на предмет застави - за рішенням суду.

Статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", зазначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду обов'язково зазначаються : загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувала; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Звертаючи стягнення на заставлене майно, суд на зазначене уваги не звернув та, в порушення вимог ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не зазначив в резолютивній частині рішення суду, вищезазначене.

Тому суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог закону зазначає в резолютивній частині рішення відомості передбачені ст.. 25 Закону.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки апеляційний суд ухвалює нове рішення, то відповідно до ст..88 ЦПК України визначає розмір судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 27 січня 2010 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" в рахунок заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором №251/03/4 від 28 жовтня 2008 року в розмірі 154 874,30 грн. та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення грошових коштів в рахунок погашення боргу за кредитним договором №251/03/4 від 28 жовтня 2008 року в розмірі 154 874,30 грн.- відмовити.

Рішення суду в частині звернення стягнення на майно - змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

"Позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № №251/03/4 від 28.10.2007 року у загальному розмірі - 154 874,30грн., яка складається з : простроченої заборгованість по кредиту у сумі - 1936,69 доларів США, прострочена заборгованість по процентах - 202,74 доларів США, залишок основної суми боргу - 17923 доларів США, заборгованісті по пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 1 964,57 гривень, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності - 234,64 грн., всього 17 923,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 09.06.2009 року еквівалентно - 152 675,09 грн. та 2199,21 грн., звернути стягнення на майно заставлене за договором застави рухомого майна №251/03/4/1з від 26.10.2007 року, а саме автомобіля марки СУБАРУ ИМПРЕЗА, тип - легковий- КОБМІ-В, об'єм двигуна - 1498, кузов НОМЕР_3, НОМЕР_3, колір чорний металік, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску який належить на праві власності ОСОБА_6, проживає за адресою: 50025, АДРЕСА_1, шляхом проведення публічних торгів в порядку виконавчого провадження, за початковою ціною визначеною експертом на час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" суму судового збору у розмірі 1 548,74 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 250,00 грн. у рівних частинах по 899,37 з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: