АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/430/2015 Головуючий в І інстанції Рябова О.Д.
Категорія 30 Доповідач: Воронцова Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця 29 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
При секретарі:Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування витрат на утримання та зберігання рухомого майна, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що їй та відповідачам у справі на праві спільної часткової власності належить автомобіль ВАЗ-21063, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вона виконує обов'язки по утриманню і зберіганню у належному стані вказаного автомобіля, а саме: за договором оренди гаражу для зберігання автомобіля за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року вона сплатила 3 000грн., на технічне обслуговування автомобіля - проведення ремонтних робіт нею сплачено 4 160грн., що підтверджується відповідними рахунками, квитанцією, актами, окрім того нею сплачено на придбання пального для автомобіля за період з жовтня 2012 року по липень 2013 року 761грн. 41коп.

Посилаючись на приписи ст.360 ЦК України та її право на відшкодування відповідачами витрат по утриманню і зберіганню належних їм часток (3/4) у автомобілі, позивачка просила суд зобов'язати відповідачів відшкодувати солідарно їй витрати у сумі 5 941,06грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5, посилаючись на хибність висновків суду та неправильне тлумачення норм матеріального права, просила його скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_5 не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2008 року ОСОБА_5 є власницею ? частини автомобіля ВАЗ-21063, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Співвласниками вказаного автомобіля є відповідачки, яким належить: ОСОБА_6 - ? частина і ОСОБА_7 - ? частина /а.с. 5/.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд І інстанції виходив з його безпідставності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду І інстанції, оскільки до нього він дійшов повно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи та вирішив спір у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

Суд І інстанції підставно послався на ч.1 ст.358 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини та декларує, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Посилаючись на те, що вона несе витрати по утриманню спадкового автомобілю, які складаються з орендної плати за гараж, у якому зберігається автомобіль та витрати, пов'язані з ремонтом автомобіля і придбання бензину, позивачка не надала суду докази, у порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, про те, що такі витрати були необхідні та погоджені з іншими співвласниками.

Так, сторони не заперечують, що з моменту прийняття спадщини відповідачі - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 проживають за межами України, спадковим автомобілем не користуються, тому витрати понесені позивачкою на ремонт автомобіля в сумі 4 160грн. не можна вважати, такими, що пов'язані саме з його утриманням, а не користуванням та експлуатацією вказаним автомобілем, оскільки позивачка не надала суду такі докази. Вимоги позивачки про відшкодування витрат на придбання бензину для автомобіля також не стверджені доказами про його використання для автомобіля, що є спільною частковою власністю сторін, і що вони зумовлені необхідністю його утримання, тому суд І інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Не стверджені належними і допустимими доказами вимоги позивачки про стягнення з відповідачів витрат по оплаті орендної плати, пов'язаної з винайманням нею гаражу у межах м. Херсона для зберігання автомобіля.

Так, до 22.11.2013 року позивачці належало право власності на ? частину садового будиночку у садовому товаристві «Здоров'я», ділянка №1212, решта - ? частини належали відповідачам у справі, до складу якого входить гараж, тому наявність у сторін місця зберігання автомобіля не потребувала додаткових затрат для його зберігання у іншому місці, а відтак, не створює у відповідачів обов'язку приймати у них участь.

Крім того, укладаючи такі договори оренди гаражу з метою зберігання автомобіля позивачка такі дії не узгодила з іншими співвласниками.

Посилання апелянта на необхідність винаймання гаражу у межах м.Херсона для зберігання спірного автомобіля та використання гаражу у садовому товаристві для зберігання власного автомобіля також є безпідставні, оскільки позивачка проживає у мікрорайоні Таврійський м. Херсона і зберігання належного їй автомобіля на відстані 30км від місця проживання є недоцільним, тоді як зберігання автомобіля, що є у спільній частковій власності сторін у гаражі у садовому товаристві, у разі не використання його позивачкою, є логічним та доцільним.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновки суду не спростовують і підлягають відхиленню, а рішення суду І інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: