АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №193/416/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1408/К/15 Патинка А.Г.
Категорія № 27(ІІ) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Петренко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросфера» на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року, якою відмовлено у відкритті провадження по справі за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Агросфера» до ОСОБА_2, третя особа-Фермерське господарство «Анна», про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Агросфера» до ОСОБА_2, третя особа-Фермерське господарство «Анна», про стягнення заборгованості.

Не погодившись з указаною ухвалою, позивач звернувся із апеляційною скаргою на неї, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, апелянт посилається на те, що, відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі п.п.1,2 ч.2 ст.122 ЦПК України, суд першої інстанції не взяв до уваги, що ТОВ «Агрофсера» пред'явлено позов до ОСОБА_2, як до фізичної особи - поручителя ФГ «Анна», в той час, як господарським судом була розглянута справа між ТОВ «Агросфера» і ФГ «Анна», тобто це спір між іншими сторонами.

Крім того, апелянт посилається на те, що рішення господарського суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника - юридичної особи, не є перешкодою для пред'явлення окремого позову до поручителя - фізичної особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі п.п.1,2 ч.2 ст.122 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 працює у ФГ «Анна», у зв'язку з чим дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та існує рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2015 року, яким з ФГ «Анна» на користь ТОВ «Агросфера» стягнуто заборгованість за кредитним договором, тобто позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, пред'явлені товариством до ОСОБА_2, вже задоволені.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з ч.1,ч.2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2,3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ч.1 ст.122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п.1,п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства; є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Це відбувається у випадках, коли особа подає декілька тотожних позовів, якщо вони мають однаковий предмет, підстави і суб'єктний склад. Тобто особа через певний проміжок часу звертається до суду з однаковими позовами, або з одним і тим самим позовом декілька разів.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Агросфера» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, укладеним 13.03.2014 року між ТОВ «Агросфера» і ФГ «Анна», посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 є поручителем за договором поруки, укладеним 22.04.2014 року між ТОВ «Агросфера» і ОСОБА_2

Тобто, даний позов ТОВ «Агросфера» до відповідача ОСОБА_2 пред'явлено як до фізичної особи - поручителя.

У зв'язку з чим, висновок суду першої інстанції про те, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, є помилковим.

Крім того, помилковим, на думку колегії суддів, є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі з тих підстав, що вже є таке, що набрало законної сили, рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Агросфера», оскільки рішенням господарського суду Дніпропетровської області стягнуто з ФГ «Анна», як боржника, на користь ТОВ «Агросфера» заборгованість за договором. Відомості про те, що дане рішення виконано у матеріалах справи відсутні, що не позбавляє позивача права за звернення до суду з позовом до поручителя - фізичної особи-ОСОБА_2

Посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у відкритті провадження у справі, на те, що відповідач ОСОБА_2 працює у ФГ «Анна», з якого вже стягнуто на користь ТОВ «Агросфера» заборгованість за договором, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі є помилковим, ухвала суду не відповідає вимогам процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з направленням справи в той же суд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3ч.1ст.312, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросфера» задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року скасувати.

Справу направити до Софіївського районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: