АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №653/2644/14-ц
Провадження №22-ц/791/1333/2015 Головуючий в І інстанції: Крапівіна О.П.
Категорія:23 Доповідач: Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця 29 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан І.А.
Суддів:Радченка С.В.
Колісниченка А.Г.
При секретарі: З участю адвоката:Грицак А.М. Макаренка О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Макаренка Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське» про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що йому на праві власності належать об'єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі та споруди. 18 квітня 2012 року між ним та Приватним підприємством «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське» (ділі - Підприємство), від імені якого діяв уповноважений представник ОСОБА_7, було укладено договір оренди, відповідно до умов якого він передав в користування Підприємству належне йому нерухоме майно за відповідну плату. Оскільки відповідач в порушення умов укладеного договору оренди не провів жодної оплати за користування орендованими приміщеннями на протязі 27 календарних місяців, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 763 749,00 грн., що підтверджується актом звірки від 01 вересня 2014 року, позивач просив суд стягнути з Підприємства на свою користь зазначену суму боргу по орендній платі, а також передбачену умовами договору пеню - 10 % за затримку здійснення орендної плати, яка за 12 місяців становить 729 804,60 грн., а всього 1 493 553,60 грн., та понесені ним судові витрати.

Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та зазначив, що у період з часу звернення до суду між ним та відповідачем було укладено договори купівлі-продажу товару сільськогосподарського призначення, за якими він повинен був сплатити Підприємству 1 117 777,00 грн. З урахуванням однорідності вимог, а саме грошових зобов'язань між сторонами, а також зважаючи на те, що у відповідача за час розгляду справи в суді також виник борг за користування його майном у розмірі 113 149,00 грн., ОСОБА_6 остаточно просив суд стягнути з Підприємства на його користь 488 924,00 грн., а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 20 березня 2015 року позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Макаренко О.М., який діє в інтересах ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням судом норм чинного законодавства та з неправильним встановленням обставин справи, які мають істотне значення, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, а саме з того, що укладений договір оренди не може породжувати правових наслідків, оскільки направлений на реалізацію інтересів однієї особи, і в силу закону є недійсним, що позбавляє позивача права вимоги спірної суми боргу. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо заявлених позивачем вимог.

Проте колегія суддів вважає, що такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням по справі нового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належать об'єкти нерухомого майна, а саме: будівля ветеринарного блоку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 435,6 кв.м.; нежилі будівлі пекарні, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 172,4 кв.м.; нежилі будівлі млина, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 469,7 кв.м.; нежилі будівлі складу з вагою, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 5272,2 кв.м.; зерносховище, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 6749,7 кв.м. та розміщене на земельній ділянці площею 8158 кв.м., яка надана у постійне користування для розміщення зазначеного об'єкта нерухомості; будівлі техскладу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 980,5 кв.м.; будівля складу ПЗМ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, загальною площею 63,4 кв.м. (а.с. 67-98).

18 квітня 2012 року між ОСОБА_6 та Підприємством був укладений договір оренди вищезазначеного нерухомого майна строком на два роки одинадцять місяців, відповідно до умов якого орендна плата складає 2 гривні за 1 квадратний метр (а.с.5-9). Відповідно до п.п.5.3. договору за затримку здійснення оплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 10 % від суми заборгованості за кожен день такої прострочки.

Актом прийому-передачі від 18 квітня 2012 року нерухоме майно було передано у користування Підприємству, що відповідає положенням ст.795 ЦК України (а.с.10-11).

Від імені Підприємства у зазначеному договорі виступав його уповноважений представник ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності №1 від 18 квітня 2012 року, виданої директором Підприємства ОСОБА_6 - позивачем по справі (а.с.12).

Пунктом 4.1.2 договору оренди передбачено обов'язок орендара своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.5.6 договору сторони погодились встановити строк позовної давності за всіма вимогами за даним договором у п'ять років.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Виходячи з положень ст.ст. 215, 238 ЦК України, укладений представником правочин є оспорюваним правочином, оскільки його нікчемність законом не встановлена.

Як вбачається зі статуту Підприємства ОСОБА_6 є одним із його засновників (власників) (а.с.101-106).

Відповідно до п.2.3. Статуту Підприємство набуває прав юридичної особи з дня його державної реєстрації, яка здійснюється відповідно до Законодавства України.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців державну реєстрацію Підприємства здійснено 01 березня 2000 року (а.с.23). ОСОБА_6 є керівником Підприємства, який має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, а також має право видавати довіреності (п.п.7.11, 7.11.5 Статуту).

Згідно пунктів 10.1., 10.2. Статуту Статут набуває чинності з дня державної реєстрації Підприємства у встановленому порядку. Зміни та доповнення до цього Статуту вносяться рішенням Власника, і набувають чинності з моменту їх затвердження Власниками, якщо законодавством України або Власником не встановлений інший термін набуття ними чинності.

Відповідно до п.7.2. Статуту вищим органом управління підприємства є власники підприємства, які здійснюють свої повноваження відповідно до Цивільного та Господарського кодексу України. У питаннях, які не урегульовані законодавством, власники керуються цим Статутом. Директор вирішує всі питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції власників (п.п.7.3, 7.7, 7.9 Статуту).

Так, з урахуванням положень Статуту Підприємства та приписів ч.3 ст.92, ч.3 ст.238 ЦК України, ОСОБА_6, укладаючи договір оренди зі сторони Підприємства, від імені якого діяв його представник за довіреністю ОСОБА_7, виступав як орган управління цієї юридичної особи і з іншої сторони він також діяв як сторона договору.

Однак зазначене не тягне за собою автоматичну нікчемність договору оренди, оскільки про це прямо не визначено в ст.ст. 92,238 ЦК України або в будь-яких інших законодавчих актах. Позивачем виконано умови договору оренди та його виконання прийнято відповідачем. Окрім того, в суді не заявлялися позовні вимоги про визнання договору оренди недійсним у зв'язку з чим, враховуючи презумпцію правомірності правочину, договір оренди є дійсним і правомірним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно акту звірки розрахунків по Договору оренди від 01 вересня 2014 року сума заборгованості орендаря перед орендодавцем станом на 01 вересня 2014 року становить 763 749,00 грн. Крім того, додатково сторони договору узгодили застосувати пункт 5.3 Договору оренди нерухомого майна від 18 квітня 2012 року шляхом нарахування пені за формулою: пеня за прострочення розрахунку за один повний календарний місяць =10 % наявної заборгованості на перше число місяця за який нараховується пеня (а.с.13).

В період розгляду справи в суді першої інстанції між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу зерна від 01 грудня 2014 року, за яким ОСОБА_6 отримав у відповідача у свою власність сільськогосподарську техніку та інвентар на загальну суму 466 996,00 гр. (а.с. 49-51).

Також 25 грудня 2014 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу тварин, за яким позивач отримав у власність сільськогосподарських тварин (свиней, коней) живою вагою на загальну суму 650 781,00 грн., які він мав сплатити відповідачу (а.с. 52-54).

Таким чином, оскільки у позивача з відповідачем виникли однорідні вимоги, вони домовились про їх зарахування, і остаточно заборгованість по орендній платі, з урахуванням передбаченої договором пені за затримку здійснення оплати орендної плати, станом на кінець грудня 2014 року склала 488 924,00 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача визнавав позовні вимоги в повному обсязі та погоджувався з наявністю боргу у Підприємства перед позивачем з оплати орендної плати.

Тобто, всупереч вищезазначеним нормам чинного законодавства та положень укладеного між сторонами договору оренди, відповідач не виконав зобов'язань зі сплати орендних платежів за нежитлові приміщення, у зв'язку з чим, за ним на час розгляду справи утворилась заборгованість у розмірі 488 924,00 грн.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача орендних платежів за нежитлові приміщення в розмірі 488 924,00 грн. є доведеними, обґрунтованими, відповідачем визнаються, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», якими передбачено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 7 300,00 грн. останній надав суду договір про надання правової допомоги від 14 липня 2014 року, укладений з адвокатом Макаренком О.М., акт виконаних робіт від 02 жовтня 2014 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 14 липня 2014 року та від 02 жовтня 2014 року на зазначену суму (а.с.27-31).

Зазначені докази містять достатньо інформації щодо надання адвокатом Макаренком О.М. позивачу певної правової допомоги із відповідним визначенням вартості надання таких послуг.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_6 понесені останнім витрати на правову допомогу у розмірі 7 300,00 грн., а також, у відповідності до вимог ст.88 ЦК України, сплачені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 5 481,00 грн. (а.с.1,118).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Макаренка Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське» на користь ОСОБА_6 заборгованість по сплаті орендної плати за договором оренди нерухомого майна від 18 квітня 2012 року у розмірі 488 924,00 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «Приватне сільськогосподарське підприємство «Новогригорівське» на користь ОСОБА_6 понесені витрати на оплату правової допомоги у розмірі 7 300,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 481,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді