Справа № 404/4125/14-ц
Номер провадження 2/404/23/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Галагана О.В.,

при секретарі Голенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вище вказаним позовом, яким просила: визнати недійсним заповіт на користь ОСОБА_2, який посвідчено 28.08.2012 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3

На обґрунтування позову зазначено, що 17.07.2009 року ОСОБА_1 одружилася з ОСОБА_5.

У власності ОСОБА_5 знаходилося домоволодіння з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, яке розташовано в м. Кіровограді на вул. Свободи, № 5.

28.08.2012 р. ОСОБА_5 склав заповіт на ОСОБА_2, заповіт на ім'я відповідача був посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3

21.04.2013 р. ОСОБА_5 помер.

Заповіт позивач вважає недійсним. Так, ОСОБА_5 не був визнаний за час свого життя недієздатною особою.

Проте, в момент вчинення правочину, а саме складання заповіту як розпорядження на випадок своєї смерті щодо належних йому прав та обов'язків та посвідчення його приватним нотаріусом, останній не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що полягає в наступному.

Починаючи з початку 1990 р. ОСОБА_5 вживав екстракт макової соломки, при відсутності опіатів зловживав алкоголем, часто вживав одночасно опій та алкоголь. З 2004 року перебував на диспансерному обліку в общіркодиспансері з діагнозом психічні та поведшкові розлади внаслідок вживання опюідів, синдром залежності, хронічний гепатит «С».

В 2010 р. та 2012 році в облнаркодиспансері отримував підтримувальну терапію (прийом метадону), яка застосовується для лікування опіоїдної залежності. До побічної дії препарату відноситься порушення концентрації та уваги.

В період часу, коли він не отримував підтримувальну терапію (прийом метадону), зловживав алкоголь та опіати, в зв'язку з чим у подальшому в нього спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та пам'яті, був в депресивному стані.

З урахуванням цього вважає, що на час складання заповіту 28.08.2012 р. її чоловік не міг осмислювати свій стан та ситуацію в цілому, передбачати наслідки своїх дій, змістовно осмислювати те, що відбувається.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та її представник заперечили проти позову в повному обсязі та просили відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на зміст письмових заперечень (а.с. 19-22). Вказували, що фактично ОСОБА_5 з 2004 року перебував на диспансерному обліку в наркодиспансері, в 2010 та 2012 році отримував підтримувальну терапію та вживав метадон, не з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, хронічний гепатит, а в зв'язку з синдромом залежності.

Зазначали, що вживання алкоголю та наркотичних засобів сином відповідача ОСОБА_5 розпочалося вже після складання заповіту та повязане з його переїздом у середині вересня 2012 року до орендованого позивачем житла. Саме в цей період 14.09.2012 року він звернувся до облнаркодиспансера м. Кіровограда для отримання підтримуючої терапії у вигляді метадону. А вже взимку наприкінці 2012 - початку 2013 року почав безперестанне вживання алкоголю та наркотичних засобів, його поведінка стала неадекватною, він перестав ходити на роботу, така його поведінка тривала до ДТП, коли перебуваючи під дією наркотичних засобів його збила машина.

Про те, що психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, наркотиків та метадону у ОСОБА_5 почались з 1 січня 2013 року, свідчить результат посмертної судово-психіатричної експертизи № 93 від 21.02.2014 року (а.с. 86-90).

До переїзду, він мешкав зі своєю матірю по вул. Свободи, № 5, у м. Кіровограді, вживання алкоголю носило періодичний характер після роботи (див. заперечення на позов в матеріалах справи а.с.19-22).

Треті особи, в судове засідання не зявились про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки ОСОБА_4 суду не відомі, від приватного нотаріуса Кіровоградського нотаріального округу ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 125).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.04.2013 року ОСОБА_5 помер (а.с. 8).

За життя йому належало на підставі права власності будинок № 5, що розташований за адресою: вул. Свободи в м. Кіровограді.

Своїм заповітом від 28.08.2012 року він усі свої права та обовязки, які йому належали на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому, а також все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все та, що буде належить йому на день смерті і на, що він матиме право заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с. 9).

Даній події передувало складання заповіту 04.02.2013 року ОСОБА_5 на імя ОСОБА_1, що зареєстрований в реєстрі № 59 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2014 року визнано недійсним (а.с. 51-54). Рішення залишено без змін судом апеляційної інстанції та набрало законної сили.

Допитані в судовому засіданні свідки, пояснили.

Так, свідок ОСОБА_7, який є братом ОСОБА_1, в судовому засіданні показав, що півтора роки жив разом з ОСОБА_5 в м. Кіровограді на вул. Свободи, № 5, працював у нього з 2009р. до літа 2011року, після оселився в м. Новомиргород. За цей період ОСОБА_5 систематично спиртне не вживав, про вживання наркотичних засобів свідку невідомо, випивав рідко, небагато, пив безалкогольне пиво. Про інші події, що відбувались після літа 2011року йому відомо зі слів сестри.

Так, з її слів знає, що вона пішла від ОСОБА_5 проживати по вул. Пашутіна, бо він вживав алкогольні напої, в звязку з цим в серпні 2012 року продав автомобіль Ланос та придбав ВАЗ пятої моделі, яку також продав днів через десять.

Також, особисто в червні-липні 2012 року відвозив ОСОБА_8 в Херсонську область, смт. Архангельськ, Високопільського району, до будинку своєї матері. В автомобілі також знаходився його племінник

Зі слів ОСОБА_8 він хотів відпочити в новому середовищі та припинити вживання алкоголю, бо лікарі йому відмовили у наданні метадону поки він не кине пити. Проте, за десять днів зі слів сестри він повернувся додому.

В той час як сестра жила окремо від ОСОБА_8 його бачив 2 рази, лише здоровкався, видно було, що останній з похмілля, відчувався перегар. Це було жовтень-листопад 2012 року біля його майстерні.

Ще раз бачив ОСОБА_8 на його день народження 05.01.2013 року, ОСОБА_8 вживав алкогольні напої. Про заповіти свідку нічого не відомо. До відповідача та її представника у свідка відношення негативне бо вони вигнали сестру з будинку№ 5, розташованого по вул. Свободи у м. Кіровограді після смерті ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що є племінником покійного ОСОБА_5, відповідач його бабуся, а представник відповідача є батьком. Влітку 2012 року його дядько розлучився з ОСОБА_1 і остання виїхала проживати ІНФОРМАЦІЯ_2.

На протязі липня, серпня та початку вересня 2012р. ОСОБА_5 їздив на роботу на власному автомобілі «Ланос» та майже щодня підвозив свідка до його місця роботи. Влітку 2012року ОСОБА_5 продав автомобіль Ланос, відразу придбавши ВАЗ пятої моделі, після продажу якого купив ВАЗ девяносто девятої моделі сірого кольору.

За весь час що його підвозив до роботи ОСОБА_5, той був завжди тверезий та адекватний. На початку вересня 2012 року ОСОБА_5 переїхав жити до своєї дружини ОСОБА_1 на вул. Пашутінську і свідок його бачив не часто, зі слів бабусі знає, що ОСОБА_5 почав вживати алкогольні напої. В березні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 переїхали жити в будинок по вулиці Свободи, 5.

Відносно складеного заповіту показав, що 28 серпня 2012 року він разом з ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_2 направлялись в центр міста Кіровограда, свідок на роботу, а бабуся на зустріч з сестрою з метою поїхати в село на поминальні дні. Близько 08 год. 30 хв. свідок вийшов на площі ОСОБА_10 та пішов на роботу, а в машину до дядька сіла сестра ОСОБА_2. ОСОБА_5 був за кермом ВАЗ девяносто девятої моделі, тверезий та адекватний. Про те що в цей день заїздили до нотаріуса для посвідчення заповіту дізнався пізніше зі слів дядька та бабусі.

Свідок ОСОБА_11, яка є сестрою ОСОБА_2, пояснила, що ОСОБА_5 з ОСОБА_1 після укладення шлюбу жили на квартирі, адресу не памятає. Незадовго до смерті ОСОБА_5 переїхав до матері. Спілкувались не часто, зазвичай у сестри. Померлий біля центрального ринку мав приміщення, де займався ремонтом взуття. Заходила до нього коли йшла з 3-ої міської лікарні від стоматолога, заносила взуття на ремонт, це було влітку 2011чи 2012року.

28 серпня не памятає якого року, наче в 2011 році домовились з сестрою поїхати в село на кладовище до батьків. Домовились зустрітись біля «Дому бита» (площа ОСОБА_10), підїхав ОСОБА_5 на автомобілі, в машині був племінник, який вийшов з машини та пішов на роботу.

Свідок сіла в машину, доїхали до вул. Тімірязєва, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 пішли оформляти якісь документи, подробиць свідок не знає, знаходилась в автомобілі. Після їх повернення поїхали в Преображенську церкву, поставили свічки, після цього поїхали в село Анінське, заїхали до племінниці ОСОБА_12 та ОСОБА_13, забрали їх та поїхали на кладовище. В цей день ОСОБА_5 виглядав добре, відхилень у його поведінці не помітила.

Свідок ОСОБА_14, пояснила, що ОСОБА_2 є тіткою її чоловіка. З ОСОБА_5 часто не зустрічались, раз на рік ОСОБА_2, ОСОБА_11 з ним приїжджали на кладовище в село Анінське, Кіровоградського району. У вказаному селі знаходиться дача свідка.

28 серпня 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_11 приїхали до них в село, де вона були з чоловіком. Олег був за кермом. Чоловік залишився вдома, а всі останні поїхали на кладовище.

Олег розповідав, що в нього не дуже добрі стосунки з дружиною ОСОБА_1 і чи збирається розлучатись, чи вже подав на розлучення. За заповіт свідку нічого невідомо.

ОСОБА_5 працював майстром з ремонту взуття, останній раз заходила до нього біля Лісової пісні, це було після 8 вересня 2012 року. Зайшла до нього з приводу ремонту взуття. Виглядав добре, будь-яких відхилень у поведінці не помітила. Приблизно 10 вересня зустріла його, він сказав, що 08 числа переїхав до ОСОБА_1, бо примирились. Сказав, що мабуть «зірвався», тому що добре випили. Після того, ОСОБА_5 ще раз бачила числа 12 і він сказав, що іде у диспансер по лікарські засоби, він був у стані алкогольного спяніння. Після цього більше його не бачила.

Свідок ОСОБА_15, пояснила, що знає позивача по справі, оскільки є подругою дитинства, остання є хрещеною матірю її дитини, відповідача знає, оскільки була у них в гостях 2-3 рази. У серпні 2012 року позивач зателефонувала свідку і попросилася проживати у неї разом з дитиною, оскільки не може морально проживати з чоловіком та відповідачем.

Чоловіка відповідача знає, бачила його у нетверезому стані у майстерні, також, зі слів позивача знає, що він вживає наркотики та алкоголь. В червні-липні 2012 році бачила його під наркотичним впливом. Взимку 2013 року свідок приходила до майстерні і бачила ОСОБА_5, який виглядав хворобливо, але працював.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.12.2014 року по справі призначено посмертну судову-психіатричну експертизу, проведення, якої доручено Кіровоградській обласній психіатричній лікарні.

Згідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 121 від 03.03.2015 року на підставі аналізу медичної документації, відповісти на питання зазначені в ухвалі, щодо стану здоровя ОСОБА_5 під час складання та посвідчення заповіту 28.08.2012 року не представляє можливим (а.с. 199-202).

Допитана в судовому засіданні лікар-судово-психіатричний експерт ОСОБА_16, яка зазначена у висновку судово-психіатричного експерта № 121 від 03.03.2015р., як доповідач, пояснила, що при проведенні експертизи були взяті до уваги всі матеріали надіслані судом, первинна увага була приділена медичним документам, досліджувались всі обставини, що могли вплинути на соматичний та психічний стан ОСОБА_5 на час вчинення правочину, в тому числі був врахований, вплив медичних препаратів, що вживав ОСОБА_5 та тяжкість його хвороби тощо. Свідки та пояснення сторін брались до уваги, проте для комісії лікарів не мали доказового значення, оскільки поведінка однієї людини сприймається іншою індивідуально. Тобто, були досліджені всі чинники, що впливають на поведінку людини, повязану із сприйняттям навколишнього середовища та можливість керувати своїми діями. Вказала, що надісланих судом медичних документів було достатньо щоб зробити відповідний висновок. Деякі питання наведені в ухвалі про призначення експертизи на кшталт першого у висновку прямо відображені не були, оскільки розглядались у сукупності з іншими питаннями прямо повязаних з психічним станом ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно якої вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Пленум ВСУ у п.18 Постанови №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який би давав підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій та (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст. 60 ЦПК України). За правилами ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відомості про хворобу спадкодавця, який знаходився на «Д» обліку в КЗ «Кіровоградському обласному наркологічному диспансері» з 2004 року з приводу алкоголізму та наркоманії стаціонарне лікування в 2004 році, 2010 році та 2012 році також знаходився на лікуванні в програмі замісної підтримувальної терапії з 20.10.2010 року по 13.03.2012 року та з 14.09.2012 року по 13.03.2013 року (а.с. 41) жодним чином не вказують на недійсність заповіту, оскільки лікування проходило після складання заповітів. Окрім цього виявлені у спадкодавця хвороби не вказують на наявність у нього хронічного стійкого психічного розладу, внаслідок яких він був не здатний усвідомлювати значення своїх дій під час складання заповіту. Крім того, судом приймається до уваги доводи відповідача, що після складання заповіту, що є предметом спору позивач продовжив вчиняти правочини про що свідчить укладення кредитного договору від 04.09.2012 року ОСОБА_5 з ТОВ «ОСОБА_16 кредит» (а.с. 23-27), свідками підтверджено, що в день посвідчення оспорюваного заповіту він керував транспортним засобом, який придбав незадовго до цієї події. Також, свідками підтверджено, що в період складання заповіту він працював у власній майстерні по ремонту взуття, приймав замовлення. Період повернення до вживання наркотичних засобів та алкогольних напоїв, втрата інтересу до праці припадає на вересень 2012 року, що у часі повязано з його переїздом до орендованого житла позивача.

Таким чином, з урахуванням висновку експертизи та супутніх доказів відсутні передбачені чинним законодавством умов для визнання заповіту недійсним, відтак суд відмовляє у задоволенні позову.

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда