Провадження № 22-ц/780/3095/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 17.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Воробйової Н.С., Приходька К.П.

за участі секретаря Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що 01.09.2007р. між сторонами був укладений кредитний договір № К1ХRF105250558, згідно з яким відповідачу був наданий кредит на суму 3 359 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 07.10.2014р. виникла заборгованість на загальну суму 20 931,07грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3 359,00грн., заборгованість за відсотками 3 352,17грн., заборгованість за комісією 1 007,76грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань 1 500,31грн. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідача на користь банку та судові витрати 6 243,60грн.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позовні вимоги уточнив, збільшив розмір позовних вимог про стягнення заборгованості станом на 02.03.2015р., яка становить 25 980,50 грн. і складається з заборгованості за кредитом 3 359,00грн., заборгованість за відсотками 3 352,16грн., заборгованість за комісією 1 007,76грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань 18 261,58грн. При цьому, обґрунтування позовних вимог щодо нарахованої суми заборгованості пояснив тими обставинами, що від загальної суми заборгованості, розрахованої станом на 02.03.2015р. позивач відняв суму заборгованості 4 832,47грн. , яка вже стягнута за судовим наказом виданим Білоцерківським міськрайонним судом від 08.05.2008р. та остаточно просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка становить різницю 25 980,50 грн. 4 832,47грн. 211 48,04грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення змісту позовних вимог, норм процесуального права, якими регламентується розгляд справи і ухвалення судового рішення, норм матеріального права щодо визначення правочину, договору та зобов»язання, цитування постанови пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008 року № 12, а також загального міркування представника позивача щодо того, що суд не дав належної оцінки доказам по справі. При цьому не зазначено в апеляційній скарзі які саме норми матеріального права, що підлягали застосуванню, не застосував суд. Жодного доводу щодо неправильності висновків суду апеляційна скарга не містить.

Викладаючи у апеляційній скарзі обставини справи, позивач зазначив, що заборгованість відповідача перед позивачем, яка підлягає стягненню становить 17 403,53 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 3 359,00грн., заборгованість за відсотками 3 352,17грн., заборгованість за комісією 1 007,76грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань 1 500,31грн. від цієї суми заборгованості позивач віднімає 4832,47 грн., які були стягнуті з відповідача за судовим наказом, додає до неї штраф 500 грн. (фіксована частина) та 804,93 грн. процентна складова.

Позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ Комерційний Банк Приватбанк та ОСОБА_3 01.09.2007р. був укладений кредитний договір № К1ХRF105250558, згідно з яким відповідачу був наданий кредит на суму 3 359,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців з 01.09.2007р. по 01.09.2008р.

Дані обставини повністю підтверджуються копією заяви позичальника від 01.09.2007р., згідно з якою позичальник просив банк надати йому послуги у вигляді строкового кредиту з зобов»язанням його повернення шляхом сплати відсотків, винагороди, комісій в зазначеному у заяві та Умовах порядку. Погашення кредиту здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця, внесення позичальником 371,70грн. на погашення заборгованості на рахунок відкритий банком для виконання зобов»язань НОМЕР_1.

Позивач в уточненій позовній заяві послався на те, що станом на 02.03.2015р. виникла заборгованість на загальну суму 25980,50грн. і складається з заборгованості за кредитом 3359,00грн., заборгованість за відсотками 3352,16грн., заборгованість за комісією 1007,76грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань 18261,58грн.

Також позивач послався на судовий наказ Білоцерківського міськрайонного суду від 08.05.2008р., яким на користь позивача було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, яка виникла станом на 16.04.2008р. в сумі 4 832,47грн. та складалася з 3 359,00грн. заборгованості по кредиту, 796,01грн. заборгованості по процентах, 587,86грн. заборгованість по комісії, 89,60грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором.

Згідно з наданими доказами, в тому числі з поясненень позивача, суд встановив, що сума заборгованості за кредитом яка виникла станом на 16.04.2008р. була повністю стягнута на користь позивача, в тому числі тілу кредиту, відсотки в розмірі , нарахованому на час стягнення, комісії, пеня.

Мотиви відмови суду в задоволенні позову не зрозумілі, оскільки те речення рішення, в якому суд почав наводити свої мотиви для відмови у задоволенні позову залишилось не дописаним. Після нього в новому абзаці суд процитував ст. 599 ЦК України і зазначив, що наявність судового наказу за відсутності реального виконання боржником свого зобов»язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами, а тому кредитор не позбавлений права на отримання сум , передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, якою визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

До своєї позовної заяви позивач надав суду копію заяви позичальника (а.с.5), копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.6), розрахунок заборгованості за договором від 01.09.2007 р. станом на 07.10.2014 р. (а.с.4), а також копії паспорту відповідача довідки з ЄДРПОУ, банківської ліцензії статуту, свідоцтва про реєстрацію та довіреності на імя ОСОБА_4

Із наданих доказів судова колегія встановила, що 01.09.2007 року ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про надання йому банківської послуги, а саме строкового кредиту у сумі 3359 грн. на строк з 01.09.2007 р по 01.09.2008 р. під 0,42 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідач в заяві зазначив, що він ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт»), як були надані йому у письмовій формі. (а.с.5-9)

Судова колегія не змогла встановити обсяг заборгованості відповідача перед позивачем з наступних підстав.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач визначив заборгованість відповідача у загальному розмірі 17 403,53грн. При цьому позивач чітко визначив із чого ця заборгованість складається, а саме: заборгованості за кредитом 3359,00грн., заборгованість за відсотками 3352,17грн., заборгованість за комісією 1007,76грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань - 1500,31грн. від цієї суми заборгованості позивач віднімає 4832,47 грн., які були стягнуті з відповідача за судовим наказом , додає до неї штраф 500 грн. (фіксована частина) та 804,93 грн. процентна складова.

Однак шляхом простого арифметичного підрахунку наведених сум виходить інший розмір заборгованості: 3359+3352,17+1007,76+1500,31-4832,7+500+804,93 = 5 690,54 грн.

Уточнивши позовні вимоги, позивач надав суду інший розрахунок станом на 02.03.2015р в якому розмір пені з 1 500,31 грн. став 18 171,98 грн. (а.с.40) Вказаний розрахунок підписаний представником позивача ОСОБА_5 Право підпису його розрахунків передбачено довіреністю № 686-0 (а.с.43) Однак на даному розрахунку є відтиск печатки на якому зазначено, що документ дійсний тільки за підписом ОСОБА_6 З врахуванням наведеного, оскільки печатка та довіреність мають між собою суперечності, судова колегія не може прийняти цей розрахунок до уваги. Іншого розрахунку, на підставі якого судова колегія могла би перевірити доводи позовної заяви, матеріали справи не містять.

Представник позивача будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції в судове засідання двічі не зявився, внаслідок чого судова колегія не змогла зясувати правильність розрахунку заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач в судове засідання до суду першої інстанції не викликався у встановленому ст. 74 ЦПК України порядку.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом із копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, за зазначеною стороною чи іншою собою, яка бере участь у справі.

Як вбачається із довідки адресного бюро місце проживання відповідача відповідає тому місцю проживання, яке було зазначено позивачем у позовній заяві. (а.с.19)

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції 5 січня 2015 року направляв на адресу відповідача копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви. (а.с.22) Однак даних про їх вручення матеріали справи не містять.

28 січня 2015 року попереднє судове засідання було проведено без участі відповідача .

Не отримавши жодного повідомлення від пошти про вручення чи причини невручення відповідачу виклику в попереднє судове засідання, суд викликав відповідача в судове засідання через оголошення в газеті «Урядовий курєр», чим порушив вимоги ст. 74 ЦПК України. Враховуючи наведене, судова колегія робить висновок, що відповідач не був повідомлений про судове засідання, а тому не мав можливості наводити свої міркування щодо обґрунтованості позову, наводити свої доводи щодо укладення ним договору з позивачем, ознайомлення з його умовами, виконання договору, а також розміру заборгованості, виконання чи невиконання ним судового наказу про стягнення заборгованості.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач також двічі не зявився. Судова повістка повернулась із відміткою відділення звязку про її повернення до суду за закінченням терміну зберігання.

Виходячи із того, що сторони не зявились, судова колегія розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки судова колегія на підставі досліджених доказів, які були наведені вище в даному рішенні, не може встановити розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, судова колегія прийшла до висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309,312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк « ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2015 року у даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк « ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді