Справа № 2-270/2010
Провадження № 6/522/725/15 УХВАЛА
15 жовтня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси
у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.
при секретарі Довгань Ж.А.
розглянувши подання державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2;-
07.09.2015 року до суду надійшло подання державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, в якій просить обмежити його у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за рішенням суду.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років) , вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.
Згідно вимог ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобовязань.
Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.
На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку , передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. За поданням державного виконавця погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби , судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).
Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобовязання, покладеного на неї рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.
Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом сама такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.
При розгляді заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.
Відповідно до положення ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.
Подані державним виконавцем письмові документи не містять інформації про стан виконання рішення боржником.
За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобовязаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.
Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, підлягає зясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.
Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.
Відповідно до ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні подання державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, оскільки державний виконавець не надав суду доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду.
Керуючись ст.377-1ЦПК України, -
У задоволенні подання державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня винесення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А.Ільченко

15.10.2015