АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Перепелюк Л.М., Одинак О.О.

секретар: Вівчарик Н.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,представника відповідачів - ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про припинення права власності на ? частку квартири, визнання за позивачем права власності на цю частку, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на ? частку квартири, визнання за позивачем права власності на цю частку.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2014 року він є власником ? частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 77,40 кв.м., які успадкував після смерті свого батька - ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про право власності від 30 вересня 2008 року вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцями якої є ОСОБА_3, ОСОБА_8 Останні прийняли спадщину по 1/8 частині квартири.

Вказує, що між ним та ОСОБА_3, ОСОБА_8 не досягнуто згоди щодо можливого спільного використання або поділу спадкового майна, внаслідок чого він не може реалізувати свої права як власника квартири.

Зазначає, що ним внесено на депозитний рахунок суду вартість ? спірної квартири у сумі 227 517 грн. 15 коп.

Згідно договору дарування ? частки квартири АДРЕСА_1

22ц-1353/15 головуючий по 1 інстанції Галичанський О.І.

Категорія: 2 доповідач Кулянда М.І.

у м. Чернівці власником частки у спірному майні став ОСОБА_2

На підставі наведеного, просив суд:

- припинити право власності ОСОБА_2 на ? частку квартири АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_5 право власності ОСОБА_2 на ? частку квартири АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 227 518 грн. 00 коп., які знаходяться на депозитному рахунку суду.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 про припинення права власності ОСОБА_2 на ? частку квартири АДРЕСА_1 і визнання за ОСОБА_5 права власності на цю частку квартири відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що припинення права власності відповідача на частку у спірній квартирі завдасть йому істотної шкоди; частка відповідача у цій квартирі є значною, спірна квартира є неподільною, а також позивачем не надано суду доказів того, що спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим.

Такий висновок суду є правильним і ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить проте, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь - якої із обставин, передбачених пунктом 1-3 частини першої ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім ї.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2014 року ОСОБА_5 є власником ? частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 77,40 кв.м., які успадкував після смерті свого батька - ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про право власності від 30 вересня 2008 року вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцями якої є ОСОБА_3, ОСОБА_8 Останні прийняли спадщину по 1/8 частині квартири.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-68цс14 від 02.07.2014 р. щодо припинення права особи на частку у спільному майні відповідно до статті 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

ОСОБА_5 було внесено 227 518 грн. 00 коп. на депозитний рахунок суду грошової компенсації вартості належної ОСОБА_2 ? частки спірної квартири.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач постійно проживає в м. Львів. Право власності на частки у спірній квартирі сторонами набуто правомірно. 1/4 частка спірної квартири не може бути виділена в натурі, з чим погодились сторони, проте ця частка не є незначною, з огляду на загальну площу квартири (86, 90 кв. м.) і наявність у ній 3 кімнат (площі яких становлять 14,70 кв.м.; 16,00 кв.м.; 16,30 кв.м. відповідно до технічної характеристики а.с.137).

У матеріалах справи також відсутні докази того, що спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим.

Натомість, враховуючи посилання ОСОБА_2 на те, що 1/4 частка спірної квартири є його єдиною власністю і користуючись цією часткою він буде мати можливість повноцінно проживати у м. Чернівці, а тому припинення його права на цю частку завдасть йому істотну шкоду.

Разом з тим із висновку експертного будівельно-технічного дослідження спірної квартири № 33/04-15 (а.с.13-17) і висновку додаткового експертного будівельно-технічного дослідження №34/06-15 (а.с. 50-54) вбачається, що технічна можливість поділу між співвласниками квартири АДРЕСА_1 у співвідношенні 3/4 та 1/4 в натурі відсутня і запропонувати варіанти поділу квартири в натурі не виявляється можливим.

Посилання апелянта на те, що суд у своєму рішення не відобразив та не дав правову оцінку діям відповідача ОСОБА_3 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, а є підставою для подання заяви апелянтом до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Доводи апелянта про те, що суд помилково вважав, що висновок будівельно-технічного дослідження не є висновком експертизи, а тому не може слугувати доказом по справі є правильними і відповідають вимогам ЦПК України, але не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, спростовується нормами матеріального права та обставинами, встановленими судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно врахував норми матеріального та процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку, відмовивши в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: