Єдиний унікальний номер 725/7433/14-ц
Номер провадження 2/725/1695/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що їй та третім особам ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, яка розміщена у напівпідвальному приміщенні вказаного будинку. Відповідачу на праві власності належить квартира №7 у вказаному будинку, що знаходиться над їх квартирою.

Також зазначала, що на протязі останніх пятки років з квартири відповідача відбувалось постійне підтоплення та замокання стелі у її квартирі у звязку з неналежною експлуатацією відповідачем водопровідних та каналізаційних мереж. Крім того відповідач у 2014 році без відповідної проектної документації та дозволів проводила ремонті роботи з прокладанням мережі водопостачання та водовідведення з метою розміщення душової кабінки з влаштовуванням бетонних стяжок. Вважає, що внаслідок вказаних ремонтних робіт та постійного замокання стелі, 18.08.2014 року стався обвал балок перекриття між квартирою №2 та вище розташованою квартирою №7.

З метою встановлення вартості відновлювальних ремонтних робіт, а також причинного звязку між обвалом та ремонтними роботами, які проводились відповідачем, здійснено експертне дослідження, відповідно до висновків якого імовірною причиною обвалу конструкції міжповерхового перекриття є тривала та надмірна дія рідини з приміщення квартири №7, що призвело до пошкодження основних несучих конструкцій балок перекриття, крім того вартість ремонтно-будівельних робіт для ліквідації пошкоджень становить 11674 грн.

Крім того, вказувала, що внаслідок зазначеного обвалу вона зазнала значних моральних страждань, які виразились у тому, що порушився її звичайний спосіб життя, вона вимушена проживати у своїх родичів, позбавлена можливості користування власними повсякденними речами, а також загострились ряд хронічних хвороб.

У звязку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 11674 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., а також 243 грн. 60 коп. судового збору та 2252 грн. понесених нею витрат за проведення експертизи.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просили позов задовольнити. Також вказали на те, що замокання з квартири відповідача було і в минулі роки, однак відповідачка добровільно відшкодовувала завдану шкоду.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважаючи, що між обвалом балок перекриття та її діями як власника квартири АДРЕСА_2 відсутній будь-який причинний звязок, оскільки позивач на протязі тривалого періоду часу, приблизно з 2008 року зверталась в різні державні інстанції зі скаргами щодо неналежного стану її квартири на що їй було рекомендовано провести капітальний ремонт з метою уникнення негативної дії атмосферних опадів та ґрунтових вод, оскільки її квартира знаходиться в напівпідвальному приміщенні. Крім того, зазначала, що позивач халатно відноситься до своєї власності, не здійснює належного догляду, що призводить до руйнування квартири, а також під час проведення ремонту у кухні, належної їй квартири №7, нею було виявлено під підлогою трубу, яка обслуговує квартиру №3 вказаного будинку та в неї відсутні відомості про стан та технічне обслуговування вказаної труби. Також, зазначала, що вона не користується послугами водопостачання та водовідведення, з моменту набуття нею у власність вказаної вище квартири, водопостачання у квартирі відключено. Воду до квартири носять у бутилках та в подальшому зливають у раковину. Також не заперечила того факту, що при замокання стелі у квартирі позивачки в минулі роки, вона завдану шкоду відшкодовувала добровільно, однак на даний час вважає, що і в минулі роки її вини не було.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у ньому.

Від третьої особи ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, решта третіх осіб в судове засідання не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Свідок ОСОБА_8, будучи допитана в ході судового розгляду справи, суду пояснила, що проживає по сусідству із сторонами у квартирі АДРЕСА_3. Між її квартирою та квартирою відповідача встановлена перегородка. Крім того, суду вказала на те, що у квартирі відповідачки завжди було водопостачання та у приміщенні її кухні знаходяться труби водовідведення, які проходять по підлозі. Вважає, що причиною обвалу є тривале замокання деревяного перекриття між квартирами сторін, яке виникло унаслідок незадовільного стану труб, які проходять по приміщенню кухні у квартирі відповідачка й відповідно це призвело до руйнування деревяного перекриття між квартирами, а проведений відповідачем ремонт по заміні підлоги у приміщенні кухні та залиття бетонної стяжки спровокувало остаточне руйнування перекриття та призвело до обвалу стелі у квартирі позивачки. Також вказала на те, що замокання у квартирі позивачки з квартири відповідача було і в минулі роки, однак спору з цього приводу не виникало, оскільки відповідачка завдану шкоду відшкодовувала добровільно.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності позивачу та ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про право власності та Витягом про державну реєстрацію прав (а/с 7,8).

На підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_5 є відповідач.

Відповідно до акту від 21.08.2014 року, складеного комісією в складі заступника начальника УЖГ Першотравневої районної у м. Чернівці ради, начальника відділу реформування та контролю за індивідуальним будівництвом управління житлового господарства Першотравневої районної у м. Чернівці ради, заступника начальника відділу технічного нагляду за обєктами капітального будівництва УКБ департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради, провідного інспектора сектору НТР та контролю за системами протипожежного захисту відділу державного нагляду та контролю УДСНС України в Чернівецькій області, начальника виробничого відділу ТОВ «ТД Укрвтроресурс», головного експерта Чернівецького філіалу проектного інституту «НДІпроектреконструкція», виходом на адресу вул. Ю.Гагаріна, 46 при візуальному огляді приміщень квартири №2 (цокольний поверх) в житловій кімнаті (інв. №2-6) виявлено частковий обвал балок перекриття між вказаною квартирою та вище розташованою квартирою №7 (перший поверх). Частково обвалена частина знаходиться також під квартирою №3, що розташована на першому поверсі. Зазначені квартири розташовані в будинку літ. «А», який відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10.12.2013р. №660/21 разом із допоміжними приміщеннями та надвірними спорудами знятий з балансу територіальної громади міста та переданий у власність власникам квартир у будинку. Зі слів мешканців будинку зазначений обвал стався внаслідок проведення мешканцями квартири №7 ремонтних робіт та влаштування бетонної стяжки. Крім того, власниця квартири №2 гр. ОСОБА_1 повідомила, що в зазначеному місці в минулі роки мали місце замокання. Рекомендовано мешканцям квартири №7 вказаного будинку провести ремонтні роботи по демонтажу обваленої частини перекриття з їх відновленням (а/с 13).

Крім того, факт обвалу балок перекриття у квартирі позивача також і не заперечується поясненнями відповідачки, а також показами свідка, який суду пояснив, що внаслідок тривалого замокання стелі у квартирі позивача з квартири відповідачки та відповідно проведення відповідачкою ремонтних робіт у своїй квартирі, які були повязані із влаштуванням у приміщенні кухні бетонної стяжки, відбувся обвал балок перекриття між квартирами сторін.

Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначав, що обвал стелі у її квартири стався у звязку із тривалим замоканням деревяного перекриття між її квартирою та квартирою відповідачки, яка знаходиться поверхом вище, а саме у приміщенню кухні, де проходять труби водовідведення, що в подальшому призвело до руйнування цього перекриття між квартирами, й відповідно проведений відповідачкою ремонт, у тому числі й по заміні підлоги у приміщенні кухні та залиття бетонної стяжки, спровокував остаточне руйнування перекриття та призвів до обвалу стелі у її квартирі. Тому вважає, що саме з вини відповідачки стався обвал та саме вона має відшкодувати завдану шкоду.

Так, відповідно до ст.10 ЖК України громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями.

Згідно положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру) зобов'язанні забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 177, 179 Житлового кодексу України громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного обладнання, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 визначено, що власник і наймач квартири зобов'язаний не допускати виконання робіт і інших дій, які спричиняють псування приміщень, приладів, обладнання будинку, порушують умови проживання громадян, слід додержувати вимоги нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Пунктом 18 цих Правил визначено, що власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної та іншої безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

Відповідно до п.35 вказаних Правил власники, наймачі та орендарі жилих приміщень, зобов'язані виконувати ці правила, проводити за власні кошти ремонт квартир, своєчасно повідомляти власника будинку про виявлені несправності, які порушують нормальну експлуатацію будинку.

Крім того, згідно із положеннями ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, що регламентує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, з системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу у правовідносинах, які виникли між сторонами, саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності їхньої вини в завданні шкоди позивачу.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України має доводити саме заподіював шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідачів, хоча він не позбавлений цього права.

Так, згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявність або відсутність вини встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Зокрема, на виконання зазначеного припису цивільного процесуального закону судом неодноразово було розяснено відповідачу право на звернення до суду із клопотанням відповідно до ст. 143 ЦПК України про призначення в справі судової будівельно-технічної експертизи з метою встановлення стану водопровідного обладнання, яке прокладено у квартирі відповідача і проходить по підлозі у приміщенні кухні, під приміщенням якої знаходить кімната у квартирі позивачки та в якій стався обвал перекриття, а також наявності причинного звязку між станом водопровідної мережі та подальшим тривалим замоканням й відповідно обвалом перекриття, яке було зумовлене проведеними відповідачкою ремонтними роботами по заміні підлоги та влаштування бетонної стяжки, а також поставлення на вирішення експертизи питання щодо визначення причини обвалу стелі у квартирі позивачки та наявності причинного звязку між проведеними відповідачкою ремонтними роботами, зокрема по заміні підлоги та влаштування бетонної стяжки відносно залиття квартири.

Разом з тим, відповідачкою дані розяснення суду були проігноровані, вона не скористалася своїм правом на звернення до суду із клопотанням про призначення відповідної експертизи й відповідно враховуючи позицію відповідача, суд констатує той факт, що ОСОБА_2 відмовилась від права, передбаченого ст. 143 ЦПК України, і клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для з'ясування обставин та причин затоплення не заявила.

За таких обставин, враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що у даному випадку факт обвалу перекриття у квартирі позивачки, причиною якого слугувало саме тривале замокання з квартири відповідача й відповідно було спровоковано саме проведенням відповідачем в наступному ремонтних робіт по влаштуванню бетонної стяжки підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачами в ході розгляду справи. Останніми не доведено, що шкода, заподіяна позивачу внаслідок обвалу перекриття між квартирами не з її вини. Жодних доказів в обґрунтування вказаного матеріали справи не містять.

При цьому, доводи відповідача в тій частині, що обвал стелі у квартирі позивачки стався саме у звязку із надмірною вологістю у квартирі позивача, а також неналежним виконанням житлово - комунальними службами своїх обовязків щодо належного утримання будинку, й відповідно відсутність її вини, є безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки даний будинок знято з балансу й відповідно саме на власників квартир покладається обовязок щодо його належного утримання будинку.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що обвал стелі у її квартирі відбувся саме внаслідок тривалого замокання стелі з квартири відповідачки й відповідно спровокований саме проведеними ОСОБА_2 будівельними роботами, оскільки протилежного відповідачкою суду не доведено.

Також суд приймає як належний і допустимий доказ на підтвердження обвалу перекриття у квартирі позивачки складений 21.08.2014 року комісією в складі заступника начальника УЖГ Першотравневої районної у м. Чернівці ради, начальника відділу реформування та контролю за індивідуальним будівництвом управління житлового господарства Першотравневої районної у м. Чернівці ради, заступника начальника відділу технічного нагляду за обєктами капітального будівництва УКБ департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради, провідного інспектора сектору НТР та контролю за системами протипожежного захисту відділу державного нагляду та контролю УДСНС України в Чернівецькій області, начальника виробничого відділу ТОВ «ТД Укрвтроресурс», головного експерта Чернівецького філіалу проектного інституту «НДІпроектреконструкція» акт, який складено виходом на адресу вул. Ю.Гагаріна, 46 та при візуальному огляді приміщень квартири №2 (цокольний поверх) в житловій кімнаті (інв. №2-6) зафіксовано частковий обвал балок перекриття між вказаною квартирою та вище розташованою квартирою №7 (перший поверх), оскільки даний акт містить інформацію щодо предмету доказування. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази на його спростування, а також докази щодо його оскарження, скасування тощо відповідачем.

При цьому, посилання відповідача на те, що даний акт не було підписано одним із членів комісії, не спростовує факту обвалу стелі у квартирі позивачки, а також вини відповідача,оскільки інших доказів на підтвердження відсутності її вини у обвалі перекриття відповідачкою, ураховуючи те, що згідно вимог закону саме на неї у даних правовідносинах покладається обовязок по доведенню відсутності її вини у завданні шкоди та доказів на підтвердження її доводів щодо причин такого затоплення, суду не надано. Будь-яких заперечень щодо невідповідності даного акту по формі та змісту вимогам закону, а саме Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 12 травня 2005 року № 76 відповідачем не наведено.

Крім того, як убачається з висновку експерта №14153 від 22.10.2014 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_1, найбільш імовірною причиною обвалу конструкції міжповерхового перекриття є тривала та надмірна дія рідини з приміщення квартири №7, що призвело до пошкодження основних несучих конструкцій балок перекриття.

При цьому, згідно наданого відповідачкою звіту про результати технічного обстеження приміщення квартири № 7 житлового будинку № 46 по вул. Гагаріна у м. Чернівці щодо визначення технічного стану і причин обвалення в квартирі № 2 частини міжповерхового перекриття під кухнею цієї квартири та надання рекомендацій по відновленню експлуатаційного ресурсу квартир від 22 квітня 2015 року визначено, що однією із основних причин, що призвели до обвалення частини перекриття над кімнатою квартири № 2 є набуття частиною головних елементів перекриття критичних дефектів, які утворилися і повязані з багаторічним протіканням труби каналізації в квартирі № 7 та підвищеною вологістю в кімнаті квартири № 2, яку необхідно регулювати примусовою вентиляцією.

Таким чином, надані висновки експертних досліджень, у тому числі й звіт технічного обстеження, проведений на замовлення відповідача не спростовує причин обвалу частини міжквартирного перекриття саме утворення дефектів, повязаних із тривалою та надмірною дією рідини, яка викликана протіканням труби каналізації саме в квартирі відповідачки.

За таких обставин, враховуючи вказані норми матеріального права та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що обвал частини міжквартирного стався саме з вини відповідачки, яка як власник квартири не забезпечила справність водопровідного та каналізаційного обладнання у власній квартирі, та належними і допустимими доказами не довела протилежного.

Крім того, судом також були досліджені лист Управління житлового господарства Першотравневої районної у м.Чернівці ради від 14.07.2010 року, згідно якого ОСОБА_1 рекомендовано виконати роботи по гідроізоляції підвальних приміщень та забезпечити його вентиляцію з метою недопущення попадання атмосферних опадів в підвальні приміщення, що і є основною причиною виникнення сирості в приміщеннях будинку по вул. Гагаріна, 46 в м.Чернівці, а також лист ДЖКГ ЧМР від 18.06.2010 року, згідно якого за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 зясовано, що на стінах кімнат квартири АДРЕСА_6 спостерігаються сліди тривалого замокання, деревяна підлога потребує зміни, причиною її появи ймовірно є те, що під нею знаходиться підвальне приміщення, яке постійно підтоплюється ґрунтовими водами та рекомендовано КП «Чернівціодоканал» вжити заходів щодо гідроізоляції стінок оглядового колодязю з метою недопущення подальшого руйнування майна та лист КЖРЕП №12 від 21.06.2010 року, зі змісту якого убачається, що за наслідками розгляду колективного звернення мешканців будинку №46 по вул. Гагаріна в м.Чернівці встановлено, що дійсно має місце вологість на стінах житлової кімнати квартири №2 та значна сирість в підвальному приміщенні квартири №4. Для усунення вказаних недоліків потрібно виконати зовнішню вертикальну гідроізоляцію фундаментів будинку та встановити оглядовий колодязь в місці врізки водопроводу на вказаний будинок.

При цьому, суд дані листи в обґрунтування доводів відповідача щодо відсутності її вини у обвалі міжквартирного перекриття до уваги як належний та допустимий доказ не приймає, оскільки згідно даних листів убачається встановлення на протязі тривалого проміжку часу саме факту замокання стін квартири позивача внаслідок атмосферних впливів, а також наявність води у підвалі будинку, однак даних щодо замокання міжквартирного перекриття, яке зазнало руйнування даними листами не встановлено.

Так, статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Крім того, згідно розяснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992р., визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Виходячи з наведених законодавчих норм, слід зробити висновок, що повне відшкодування шкоди можливе лише у випадку відшкодування потерпілій стороні всіх витрат, які необхідно понести потерпілою для відновлення її квартири у зв'язку із обвалом міжквартирного перекриття.

Так, згідно висновку експертного дослідження №14153 від 22.10.2014 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_1, вартість ремонтно-будівельних робіт у квартирі № 2 для ліквідації пошкоджень, що виникли в результаті обвалу балок міжповерхового перекриття становить 11 674 грн.

У кошторисі до даного висновку визначено, що обсяг робіт, зазначених в цьому локальному кошторисі, повністю відповідає обсягу робіт, які потрібно виконати для усунення наслідків обвалу балок міжквартирного перекриття у квартирі позивачки.

При цьому, підстав ставити під сумнів правильність даного локального кошторису у суду немає, оскільки зазначені в кошторисі найменування об'єктів у квартирі позивачки, що потребували ремонту, фактично відповідають пошкодженням в згаданій квартирі, які були зазначені в акті та встановлені в ході розгляду справи. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування наданого звіту стороною відповідача суду надано не було, а також не було заявлено відповідного клопотання про призначення судової експертизи.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідного клопотання сторони не заявляли, а відповідно до ст. 143, 145 ЦПК України у суду відсутні повноваження щодо призначення такої експертизи за своєю ініціативою й відповідно відповідачкою доказів на спростування вартості виконання ремонтних робіт у квартирі позивача, які необхідно виконати для усунення наслідків обвалу перекриття, а також доказів на спростування звіту про оцінку вартості збитку, який був наданий позивачем, не надавалось, суд приймає наданий позивачем на підтвердження своїх вимог висновок експерту як належний та допустимий доказ на підтвердження розміру завданої шкоди та вартості робіт, які позивачка має провести для усунення наслідків обвалу перекриття, а тому суд вважає доведеним, що винною неправомірною бездіяльністю відповідача позивачу завдано матеріальної шкоди у розмірі, визначеному саме згідно даного висновку експерта.

Виходячи з наведеного, а також ураховуючи те, що майно ОСОБА_1 було пошкоджено внаслідок бездіяльності власника квартири АДРЕСА_5 щодо неналежного виконання своїх обов'язків, як власника квартири по належному утриманню системи водопостачання в ній, саме відповідачка повинна нести відповідальність перед позивачем за заподіяну шкоду.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_9 щодо відшкодування матеріальної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню, при цьому при визначені розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню суд бере до уваги висновок експертного дослідження №14153 від 22.10.2014 року.

Щодо заявлених позивачкою позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на її користь завданої моральної шкоди , то суд зазначає наступне.

Так, як убачається з матеріалів справи, позивачка звертаючись з даним позовом до суду також просили стягнути з відповідача на свою користь завдану моральну шкоду мотивуючи тим, що їй зокрема внаслідок обвалу міжквартирного перекриття у її квартирі та перетворення у звязку із цим у непридатне для нормального проживання для її родини приміщення, неможливості його використання за призначенням, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль не тільки для його впорядкування, але й для захисту своїх законних прав, завдано моральні страждання, які вона оцінює в розмірі 5 000 грн. та вважає, що саме відповідачка зобовязана їй відшкодувати понесені нею маральні страждання.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також Пленум ВСУ у пункті третьому своєї Постанови № 3 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

Таким чином, враховуючи принцип справедливості та розумності, матеріальне становище та ступінь вини відповідачки, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат у зв'язку з визначенням вартості відновлювального ремонту в розмірі 2252 грн., то суд зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, до яких зокрема належить витрати повязані з проведенням судових експертиз.

Разом з тим, витрати позивача по оплаті послуг за виготовлення експертного дослідження не відносяться до судових витрат, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до вимог ст.ст. 143, 144 ЦПК України судова експертиза призначається за ухвалою суду.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок експертного дослідження №14153 від 22.10.2014 року був складений на замовлення позивача до відкриття провадження у справі, а не за ухвалою суду, а тому витрати понесені позивачем за проведення вказаної експертизи не відносяться до судових та на них не поширюються вимоги ст. 88 ЦПК України, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачка документально підтвердила понесені нею судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп., дана сума сплаченого судового збору підлягає стягненню на користь позивачки саме з відповідача ОСОБА_2

На підставі вище викладеного та керуючись Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», ст.ст. 10, 151, 177 ЖК України, ст.ст. 22, 23, 319, 322, 323, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 64, 79, 84, 88, 212-216, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 11674,00 грн. та 500,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало