Солом'янський районний суд м. києва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі судді Кицюк В.С.,
за участю секретаря Грінченко Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -
В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.01.2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк» або Банк) було укладено договір строкового банківського вкладу №СС-001280/2-14, згідно умов якого Банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі 390000,00 грн. на строк до 18.02.2015 року під 23% річних. В свою чергу, вкладник зобов`язується внести зазначену суму на рахунок у відповідача та набуває права пред`явити банку сертифікат для погашення та права вимагати повернення вкладу в будь-який час до настання терміну, обумовленого в договорі між сторонами.
Так, стверджує представник позивача, останній 02.06.2014 року звернувся в банк із вимогою про повернення суми вкладу, однак відповідач вклад не повернув. Невиконання своїх зобов`язань станом на грудень 2014 року і змусило позивача звернутися до суду із даним позовом. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором банківського вкладу в розмірі 390000,00 грн. та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 5962,19 грн. та 4000,00 грн. судових витрат (а.с.1-3)
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до ст.74 ЦПК України (а.с.23-24, 28-30)
Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.31)
29.01.2015 винесена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що 29 січня 2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу №СС-001280/2014 (далі - Договір) з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на пред`явника з виплатою відсотків щомісячно (а.с.4-6)
За цим договором Банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 390000,00 грн. на строк до 18 лютого 2015 року (а.с.7) та видав останньому ощадний (депозитний) сертифікат на пред`явника (далі - Сертифікат) (а.с.8-9) та зобов`язався виплатити вклад та проценти на нього на умовах та в порядку, передбаченому Договором (п.1.1 Договору)
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Вимога про стягнення суми процентів, право на нарахування яких на сум вкладу передбачено Договором, позивачем не заявляється, відтак і не досліджуються судом відповідні умови Договору про нарахування відсотків.
Пунктом 4.1 Договору передбачена відповідальність сторін за порушення цього Договору, що сталося під час його дії. Термін закінчення дії Договору відповідає терміну виплати вкладнику його вкладу (п.5.1 Договору)
Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Згідно зі ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або на його першу вимогу частину вкладу, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Відповідно до частини 1 статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.
Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Так, зокрема, статтею 1065 ЦК України передбачено, що суму вкладу підтверджує і ощадний (депозитний) сертифікат, який також є гарантією права вкладника (володільця сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладів та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав.
У разі дострокового пред`явлення ощадного (депозитного) сертифіката до оплати банком виплачується сума вкладу та проценти, які виплачуються за вкладами на вимогу, якщо умовами сертифіката не встановлений інший розмір процентів (ч.2 ст.1065 ЦК України)
З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове повернення йому 390000,00 грн. за вищезазначеним Договором, а відповідач зобов`язався повернути вклад в порядку та на умовах, передбачених Договором в строк 09.06.2014 року (а.с.10)
Таким чином, позивач засвідчив свої наміри припинити дію договору банківського вкладу, у зв'язку з чим Банк був зобов'язаний повернути вкладнику депозитні кошти з процентами в строк, що передбачений законодавством та умовами договору, проте свій обов'язок із повернення вказаних коштів ПАТ «Міський комерційний банк» не виконав, порушивши свої грошові зобов'язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року.
Пунктом 2.5 Договору прямо передбачено право позивача або іншого власника оригіналу Сертифікату пред`явити Банку Сертифікат для погашення та вимагати вклад до настання зазначеного терміну за відповідною письмовою заявою, що подається до Банку. У разі дострокового пред`явлення Сертифіката до погашення вклад та проценти зараховуються Банком на поточний рахунок позивача або власника оригіналу Сертифікату, відкритому у Банку і можуть бути видані або переказані за розпорядженням вкладника на інший рахунок (п.2.6 Договору)
Проте станом на даний час сума банківського вкладу позивачу відповідачем не повернута, відповідач в судове засідання за умови його належного повідомлення не з`явився і ці доводи позивача не спростував.
Постановою Правління Національного Банку України від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 21 листопада 2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на період дії якої задоволення вимог вкладників не допускається згідно п.1 ч.5 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закону)
Між тим, пунктом 1 частини 6 статті 36 цього ж Закону передбачено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 ст. 35 Закону, не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується фондом.
Аналіз вищезазначеного Договору між сторонами дозволяє зробити висновок, про те, що відповідач на підставі заяви позивача від 02.06.2014 року був зобов`язаний зарахувати вклад позивача на його поточний рахунок і видати вклад позивачу (п.2.6 Договору)
Згідно ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн.
Крім того, пунктом 4 ст.26 Закону передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.
Відповідно до норм ст.60 ЦПК України позивач надав суду докази свого звернення до відповідача із заявою про повернення депозиту та про одноразову повну виплату коштів з його рахунку у відповідності до умов договору до введення тимчасової адміністрації, наполягаючи на тому, що його вклад за Договором був перерахований на поточний рахунок.
На час винесення рішення суду відповідач не скористався своїм правом з`явитися в суд і надати докази на підтвердження або спростування доводів позивача щодо невиплати йому банком або фондом 390000,00 грн. за договором або ймовірному частковому погашенню заборгованості.
Судом також встановлено, що за період з дня звернення позивача з вимогою про видачу грошових коштів до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Міський комерційний банк» у відповідача було достатньо часу для здійснення повної видачі грошових коштів позивачу, але відповідач свої зобов`язання не виконав та не надав суду належних доказів повідомлення позивача про причину відмови у подальших виплатах з моменту звернення до нього позивача із відповідною заявою до 21.11.2014 року, коли на підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За таких обставин, суд застосовує норми ст. ст.1058 - 1060, 1065 ЦК України, згідно яким з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором в розмірі 390000,00 грн.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).
Як зазначалося судом вище зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України)
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530, 631 ЦК України).
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України)
Оскільки позивач 02.06.2014 року своєю заявою засвідчив свої наміри припинити дію Договору, то відповідно відповідач повинен був повернути кошти за цим Договором позивачу в обумовлений останнім строк (а.с.10)
Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі викладеного і з урахуванням наданого позивачем розрахунку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми, яка складає 5962,19 грн. (3%/365 днів*186 днів прострочки*390000/100%)
Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються в тому числі із витрат на правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України)
Як вбачається із договору про надання правової допомоги №03/12-14 від 03.12.2014 року та квитанції прибуткового касового ордера №7 позивач сплатив 4000,00 грн. адвокату ОСОБА_2 за представництво його інтересів в судах загальної юрисдикції всіх інстанцій у зв`язку із провадженням справи про стягнення грошових коштів з ПАТ «Міський комерційний банк» (а.с.11-13), відтак зазначена сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн.
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Суддя В.С. Кицюк