АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8073/14-ц Номер провадження 22-ц/786/990/15Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою кредитної спілки «Полтава і полтавці»на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до кредитної спілки «Полтава і полтавці» про стягнення вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року позивач звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до КС «Полтава і полтавці» про стягнення вкладу, мотивуючи його тим, що 01.07.2014 року вона з КС «Полтава і полтавці» уклала договір № 111 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок на суму 30 000 грн. з процентною ставкою 27% річних згідно встановлених вставок, що діють у спілці на день укладення договору та днем закінчення строку вкладу є 01.10.2014 р. В обґрунтування позову зазначила, що 01.10.2014 року спілка повернула їй лише відсотки за вкладом в розмірі 1 853, 26 грн. та повідомили їй про те, що договір продовжено ще на три місяці, а саме до 01.01.2015 року. Згоду на продовження строку дії договору вона не надавала. В зв'язку з невиконанням КС «Полтава і полтавці» умов договору №111 від 01.07.2014 року, прохала стягнути з відповідача на її користь суму вкладу в розмірі 30 000 грн., проценти за користування внесками в сумі 1 539 грн. 74 коп., 3% річних в сумі 150 грн. 41 коп., індекс інфляції в сумі 870 грн., судовий збір в сумі 325 грн. 60 коп., а всього 32 885 грн. 75 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Кредитної спілки «Полтава і полтавці» на користь ОСОБА_2 суму вкладу в розмірі 30 000 грн., проценти за користування внесками в сумі 1 539 грн. 74 коп., 3% річних в сумі 150 грн. 41 коп., індекс інфляції в сумі 870 грн., судовий збір в сумі 325 грн. 60 коп., а всього 32 885 грн. 75 коп.

З рішенням суду не погодився відповідач Кредитна спілка «Полтава і полтавці» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохаєскасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 02.02.2015 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт вважає рішення місцевого суду таким, що постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом першої інстанції неповністю з'ясовані всі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення даного спору, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судове засідання поводилось за участі позивачки та її представника, за відсутності представника апелянта, причини неявки якого колегією суддів визнані неповажними.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що між позивачем та КС «Полтава і полтавці» 01.07.2014 року було укладено договір про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок №111 в розмірі 30 000 грн. строком до 01.10.2014 року з 27% річних згідно встановлених ставок. 01.10.2014 року позивачка отримала проценти за користування вкладом в сумі 1835,26 грн. 23.10.2014 року позивачка звернулася до відповідача з письмовою заявою в якій заявила про намір отримати суму вкладу. В подальшому 10.11.2014 року нею було подано повторну заяву в якій вона підтвердила своє бажання достроково розірвати договір та отримати вклад і проценти за користування ним. На момент розгляду справи вклад позивачці не повернено, проценти за користування ним в повному обсязі не виплачені.

Відповідно до п.3.3, 4.1.1 Договору вкладник має право: достроково в односторонньому порядку вимагати розірвання договору, повернення всієї суми вкладу та процентів за вкладом повідомивши Спілку про свій намір за 30 робочих днів до запланованої дати розірвання договору, при цьому перерахунок процентів проводиться з початку дії договору за процентною ставкою 5% річних; по закінченню строку дії договору отримати всі належні йому суми коштів відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що у разі якщо в день закінчення дії договору вкладник не відізвав суму розміщену на депозитному рахунку, даний договір вважається пролонгованим, ще на 3 місяці за ставкою, що діє на день закінчення договору. Кількість пролонгацій не обмежена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умови депозитного договору, не повернув позивачу суму вкладу та не виплатив в повному обсязі нараховані за вкладом відсотки, а тому прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні питань щодо наявності підстав для задоволення заявлених позивних вимог, в цілому правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Норми цивільного кодексу України визначають, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до норми ч.1, ч.3 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Беручи до уваги обставини справи та наведені вище положення норм закону, договір між сторонами дійсно був пролонгований на новий термін до 01 січня 2015 року. Проте, виходячи із змісту письмових заяв про повернення вкладу від 23.10.2014 року і 10.11.2014 року, позивачка скористалася своїм право вимагати повернення вкладу до спливу строку передбаченого договором, а тому відповідач зобов'язаний був діяти у відповідності до п.4.1 договору та повернути позивачці вклад та сплатити проценти за користування ним. Оскільки вказані дії відповідачем виконанні не були, вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів, не погоджується з розміром сум, які стягнуті судом з відповідача, оскільки таке стягнення проведено на підставі розрахунку позивача, який не в повній мірі відповідає положенням норм закону, які регулюють подібні правовідносини та умовам договору укладеного між сторонам.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач користувався вкладом позивача у розмірі 30000 грн., з 01.07. по 01.10.2014 року, та відповідно, виходячи з процентної ставки 27 % річних, повинен був сплати останній 2025 грн. 01.10.2014 року відповідачем було виплачено позивачу проценти в сумі 1835,26 грн., тобто залишилися не виплаченими 189,74 грн.

За користування вкладом протягом жовтня та листопада 2014 року, виходячи з положень п.4.1.1., відповідач, виходячи з процентної ставки 5 % річних, повинен був сплати останній 250 грн., проте у передбачені строки даної суми виплачено не було. Розрахунки позивача в цій частині виходячи з викладено є неправильними. Вимоги про стягнення процентів за період часу з 01.12.2014 року, позивачем не заявлялися, а тому не є предметом розгляду даної справи та можуть слугувати окремою підставою для звернення до суду.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями.

Згідно з положеннями передбаченими п.4.1. договору, виходячи з дати подання позивачкою першої заяви про повернення вкладу (23.10.2014 р.), запланованою датою розірвання договору є 27.11.2014 року, а кінцевою датою повернення відповідачем вкладу позивачці 01.01.2015 року. Оскільки подані позивачем розрахунки інфляційних витрат та 3% річних стосуються періоду, який не свідчить про прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, підстави для їх стягнення відсутні. Інші вимоги позивачем з даного приводу не заявлялися.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що викладені в апеляційній скарзі є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2015 року підлягає зміні в частині зменшення суми, яка підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Полтава і полтавці» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2015 року змінити, зменшивши загальну суму, яка підлягає стягненню з Кредитної спілки «Полтава і полтавці» на користь ОСОБА_2 до 30744 (тридцяти тисяч сімсот сорока чотирьох) гривень 14 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин