Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 12.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 4610,00 гривень, у відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

Вирішено питання про судові витрати. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність та необґрунтованість прийнятого рішення в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, ухваленого в цій частині за неповно з»ясованих обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди відмовити, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що в порушення вимог Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", а також вимог п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, а саме не з»ясував обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про відшкодування

________________________________________________________________________________

Справа № 568/1651/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Драновська С.З.

Провадження № 22-ц/787/799/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

моральної шкоди, не з»ясував чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Крім того, суд першої інстанції вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведені жодними доказами по справі.

Вважає, що наведені позивачем у позовній заяві формулювання є загальними, абстрактними та необґрунтованими, які жодним чином не можуть підтверджувати факт заподіяння позивачу моральної шкоди, не дають відповіді на питання в чому саме полягає ця шкода та чим саме /якими доказами/ підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

В частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України та роз»яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані/ пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам зазначене рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди повністю не відповідає.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції виходив з того ,що, оскільки ДТП сталося з вини відповідача і відповідач жодних коштів ОСОБА_2 не відшкодував, в результаті пошкодження автомобіля порушився нормальний ритм життя позивача, він зазнав душевних хвилювань, переживань і був позбавлений протягом тривалого часу засобів для життя, так як працюючи підприємцем не міг використовувати автомобіль,то неправомірними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода в сумі 10 000,00 гривень.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20.10.2014 року о 10.45 годині на 125 кілометрі + 100 автодороги Р-26 «Острог-Кременець-Почаїв-Радивилів» в с. Батьків Радивилівського району Рівненської області сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобілів "Вольксфаген-кадді", номерний знак НОМЕР_2, який належав ТзОВ Авто-Трейс, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ніссан-Пріма-Стар», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок якої автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Потерпілих з тілесними ушкодженнями не було. Зокрема, в автомобілі позивача пошкоджено переднє вітрове скло /тріщина, що заважала нормальній оглядовості і перешкоджала подальшій експлуатації автомобіля/ та розбито ліве оглядове дзеркало заднього огляду /вирвано привід електричного приводу дзеркала та вибита нижня стійка, пошкоджено корпус/.

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та з застосуванням ст.36 КУпАП призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Згідно довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та рахунку № 96 від 04.11.2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 4610,00 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушення ОСОБА_1 вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв»язку з подією ДТП і наслідками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, які на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пункт 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1, 2 п.п.2,3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженям її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб/ п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди/.

Як вважає колегія суддів, суд, керуючись вище вказаними статтями, правильно дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, проте припустився помилки при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 10 000,00 гривень.

Факт спричинення моральної шкоди позивачам у зв'язку з ДТП встановлений в судовому засіданні. Позивач переніс душевні страждання внаслідок ДТП, які він пов'язує у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача та пошкодження автомобіля внаслідок ДТП.

Однак колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, який суд стягнув з відповідача на користь позивача визначений судом без урахуванням положень ст. 3 ЦК України, ст.1 ЦПК України , що надають підстави, ухвалюючи рішення по суті спору, виходити з засад справедливості, добросовісності і розумності.

Суд при визначенні розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача з відповідача, визначив завищену компенсацію моральних переживань позивача.

Виходячи з наведеного та враховуючи те, що суд першої інстанції припустився помилки при визначенні розміру моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення підлягає скасуванню в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині та визначення розміру моральної шкоди в сумі 2 000,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 307,309,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук