Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 квітня 2015 року м. Кривого Рогу Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 в складі: головуючого: судді Чайкіна І.Б.; секретарі судового засідання - Гавеля Ю.О.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «Житлокомцентр» м. кривого ОСОБА_1, сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 звернулась ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «Житлокомцентр» м. кривого ОСОБА_1, сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні житловим приміщенням .

В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена через періодичне видання газети «Вісті Придніпровя», оскільки місце мешкання її не відоме. На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи

Представник третьої особи - Сектору громадянства, реєстрації, еміграції фізичних осіб Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, просив суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи - ТОВ «Житлокомцентр» в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, також надала заперечення проти позовної заяви, в якому просила відмовити в повному обсязі.

Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 20 вересня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, та зареєстрованого в Державному реєстрі № 1626, ОСОБА_2 придбала кімнату у гуртожитку загальною площею 22,4 кв.м, яка знаходиться за адресою : м. Кривий ріг, вул. Коротченка, буд.16 ( один під лі. Б), кімната 313. ( а.с.6-9). Проте, даних про реєстрацію права власності позивач до суду не надала, зокрема, відповідно до технічного паспорту власником є ОСОБА_5 (а.с. 8).

У вказаній кімнаті зареєстрована ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яку позивачка зареєструвала 03.07.2014 року на прохання останньої. В серпні 2014 року вона поїхала до Росії на заробітки та обіцяла чрез два місяці повернутись, але до теперішнього часу не повернулась. Засоби звязку з ОСОБА_3 втрачені, місце мешкання її не відоме.. Оскільки ОСОБА_3 зареєстрована у вищезазначеній кімнаті на неї нараховуються комунальні платежі, що ставить позивачку у скрутне становище, завдає перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого май на будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР та ч.1 ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Матеріали справи свідчать, що у спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_3, яка не перебуває з позивачем ані в договірних, ані в родинних стосунках.

Стаття 109 ЖК УРСР передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Тобто реєстрація відповідача у спірному приміщенні сама по собі не є підтвердженням його права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких, як право власності, сімейні відносини, оренда та інш.

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Як зазначає позивач, ОСОБА_3 вселилася за її згоди. Проживання ОСОБА_3 було тимчасовим, а тому самостійного права на користування спірним приміщенням відповідачка не набула.

Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За таких обставин, відповідно до положень норм ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Таким чином, положеннями статті 98 ЖК України передбачено лише виселення тимчасових мешканців. Визнання тимчасових мешканців такими, що втратили право користування житловим приміщенням ЖК України не передбачено, оскільки таке право їм не надається.

До того ж, позивач просить усунути їй перешкоди в користуванні житлом знявши відповідача з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права»(право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).

Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 107,116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). А тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 317-319 ЦК України, ч.2 ст.156 ЖК України, ст.ст. 10,11,60,88,212 , 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «Житлокомцентр» м. кривого ОСОБА_1, сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні житловим приміщенням - відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Суддя: І. Б. Чайкін