АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________Провадження: № 22-ц-/790/4460/15 Головуючий: 1 інстанції Справа: №645/704/14-ц Бондарева І.В. Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 22 904,89 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок ДТП, а також 229,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

28 січня 2014 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла поштою заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд ухваленого судом першої інстанції по справі заочного рішення.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд ухваленого районним судом по справі заочного рішення залишено без розгляду з посиланням на те, що цю заяву подано відповідачем після закінчення десятиденного процесуального строку, передбаченого ч. 2 ст. 228 ЦПК України.

В апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_2 ставиться питання про скасування зазначеної ухвали судді районного суду, як незаконної та такої, що постановлена з порушенням норм цивільного процесуального законодавства.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на те, що участі в судовому розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_3 про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди, завданої тому внаслідок ДТП, він не приймав і заочне рішення було постановлено районним судом за його відсутності. При цьому копію заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року, ухваленого по справі, він не отримував і про наявність цього судового рішення дізнався випадково лише у травні 2015 року після ознайомлення його вповноваженого представника з матеріалами цивільної справи. Відповідно й заяву про перегляд зазначеного заочного рішення він до суду першої інстанції не подавав, про що свідчить підпис особи, яка підписалась у заяві замість нього. Залишаючи подану заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, суддя районного суду виходив із того, що вона подана із пропуском десятиденного строку для вчинення цієї процесуальної дії, проте це також не відповідає дійсності, навіть якщо б вказану заяву подав сам ОСОБА_2, оскільки ця заява була направлена до суду поштою 20 січня 2014 року, тобто в межах, строку, передбаченого ч. 2 ст. 228 ЦПК України, з дня отримання копії заочного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали судді районного суду відповідно до ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Залишаючи заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року без розгляду, суддя районного суду виходив із того, що ця заява подана відповідачем з пропуском, передбаченого ч. 2 ст. 228 ЦПК України строку, з дня отримання відповідачем копії заочного рішення й не містить клопотання про поновлення або продовження цього строку.

Однак із таким висновком судді районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки цей висновок не відповідає матеріалам цивільної справи та суперечить закону.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Заочне провадження відповідно до ЦПК України є особливим порядком розгляду та вирішення цивільної справи за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, та якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, з ухваленням заочного рішення.

Згідно ч. 2 ст. 232 ЦПК України право на оскарження заочного рішення в загальному (апеляційному) порядку належить позивачеві.

Що ж стосується прав відповідача стосовно прийнятого судом заочного рішення, то відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення по справі може бути переглянуте самим судом першої інстанції, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

І лише в разі відмови суду першої інстанції скасувати своє заочне рішення, відповідач має право на апеляційне оскарження такого заочного рішення в загальному порядку, що передбачено ч. 4 ст. 231 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 228 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Згідно ст. ст. 67, 68, 69 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом, - встановлюються судом.

Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна настати.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За правилами ч.ч. 3, 6 ст. 70 ЦПК України в разі, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після цього робочий день.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами звязку.

Як свідчать матеріали цивільної справи, вона була розглянута судом першої інстанції 25 жовтня 2013 року за відсутності відповідача ОСОБА_2 з ухваленням заочного рішення (а.с. 176-177, 178-180).

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані про дату отримання відповідачем ОСОБА_2 копії цього заочного рішення.

Як вбачається з заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд ухваленого районним судом по справі заочного рішення, копію заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року він випадково знайшов у поштовому ящику 08 січня 2014 року, а відтак останнім днем для подачі ним заяви про перегляд цього заочного рішення був понеділок - 20 січня 2014 року, тобто перший робочий день після вихідних.

При цьому, як свідчить поштовий штемпель на конверті, в якому заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд ухваленого районним судом по справі заочного рішення надійшла до суду першої інстанції, ця заява була здана на пошту 20 січня 2014 року, тобто в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 228 ЦПК України.

Однак, суддя районного суду, постановляючи оскаржувану ухвалу, на зазначені норми процесуального права належної уваги не звернув, у звязку з чим безпідставно залишив заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року без розгляду, фактично позбавивши останнього права не тільки на його перегляд, а й на апеляційне оскарження цього судового рішення.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, оскаржувана ухвала судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2014 року не може бути визнана законною й обґрунтованою, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України скасувати цю ухвалу судді районного суду, а заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року направити до того ж суду першої інстанції для її розгляду відповідно до вимог діючого цивільного процесуального законодавства.

Що ж стосується доводів апелянта ОСОБА_2 про те, що заяву про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року він до суду першої інстанції взагалі не подавав й ця заява була подана іншою, невідомою йому особою, то ці доводи відповідача можуть бути перевірені судом першої інстанції при безпосередньому розгляді вказаної заяви по суті.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2014 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, направити до того ж суду першої інстанції для її розгляду відповідно до вимог діючого цивільного процесуального законодавства.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: