Ухвала

іменем україни

12 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

за участю

представника банку - Трегуб О.А.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», поданою представником Богдановою Альоною Петрівною, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилалося на те, що 26 червня 2007 року банк уклав з ОСОБА_4 кредитний договір, відповідно до вимог якого надав позичальнику 145 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань 26 червня 2007 року банк уклав з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як співвласниками квартири АДРЕСА_1 договір іпотеки. Але на порушення умов укладених договорів відповідачі не виконали взятих на себе зобов'язань, у зв'язку із чим позивач просить задовольнити позов шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачам на підставі права власності, шляхом продажу предмета іпотеки банком від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_241/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>», та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Богданова А.П., просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій посилались на дію Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє примусове стягнення нерухомого житлового майна.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судами встановлено, що 26 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2007/13-2.06, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 145 000 доларів США зі сплатою 13,35 % річних та комісій, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 25 червня 2022 року, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором.

З метою виконання зобов'язань за кредитним договором, 26 червня 2007 року банк уклав з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 іпотечний договір. Згідно із п. 1.1 договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання, нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на підставі права власності.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору відповідачам банком були направлені листи про наявність несплачених платежів за кредитом та погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідь на письмову вимогу банку боржники не надали, заборгованість за кредитом не сплатили.

У зв'язку з тим що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 19 листопада 2012 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 177 535,91 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 419 044,56 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом - 132 382,30 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 058 131,72 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 38 261,43 доларів США, що за курсом НБУ складає 305 823,64 грн; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 104,89 доларів США, що за курсом НБУ складає 16 824,39 грн; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 4 787,29 доларів США, що за курсом НБУ складає 38 264,81 грн.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. п. 2.4, 4.1 договору іпотеки іпотекодавець надав в іпотеку майно, зазначене в п. 1.1 цього договору, на забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна перед іншими кредиторами Іпотекодавця.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 6-46цс15).

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилково висновку про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, не перевірені всі докази у справі, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336/>, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», подану представником Богдановою Альоною Петрівною, задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік О.В. Ступак