АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3807/14-ц 22-ц/774/127/К/15
Провадження № 22-ц/774/127/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 210/3807/14-ц інстанції - Сільченко В.Є.
Категорія 26 ( 3 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - Клінкевич Олени Анатоліївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "ІнГЗК"), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі -Фонд) та просив стягнути з відповідачів по 243000 грн. з кожного моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням.

Ухвалою суду від 11 листопада 2014 року позовна заява ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди з Фонду залишена без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, на його користь з ПАТ "ІнГЗК" стягнуто 24300 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "ІнГЗК" ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково дійшов висновку про погіршення стану здоров?я позивача та наявності у нього моральних страждань взагалі. Так, під час розгляду справи позивач та його представник відмовились від запропонованої з боку відповідача мирової угоди та виплати моральної шкоди в обґрунтованому розмірі, який складає 10085 грн. А також, суд залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надав. Суд не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності протиправних дій з боку відповідача щодо порушення законодавства з охорони праці, навпаки, при укладенні трудового договору позивач був попереджений про умови праці та можливий їх вплив на здоров'я та свідомо приймав їх. Крім того, суд не врахував практику розгляду судами аналогічних справ та визначив розмір моральної шкоди, який не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 в період з 21 січня 1980 року по 18 лютого 1982 року, з 30 серпня 1999 року працював електромонтером по ремонту електроустаткування, черговим електрослюсарем по ремонту устаткування 5,6 розряду цеху мереж та підстанції шино проводів на підприємстві відповідача в цеху тепловозних дизелів, в кар'єрі на дробильній фабриці, в рудозбагачувальній фабриці № 2.

Рішенням ДУ "Інститут медицини праці НАМН України" від 10 січня 2014 року ОСОБА_4 встановлено діагноз: ХОЗЛ ІІ, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН ІІ-ІІІ (два-три); хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість, початкові явища (І ст.), за класифікацією Остапкович та Пономарьової.

За виявленим професійним захворюванням складено акт від 31 січня 2014 року про розслідування хронічного професійного захворювання позивача. Відповідно до акту позивач виконував роботи в умовах, де концентрація пилу перевищує ГДК, а рівень шуму перевищує ГДР.

Висновком МСЕК від 06 травня 2014 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 30 % , з яких: 25% - ХОЗЛ, 5% - туговухості з наступним переоглядом 01 травня 2015 року.

Відповідно до рекомендацій МСЕК позивачу потрібно забезпечення лікарських засобів, ВМП.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обов'язку відповідачів по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильних висновків суду та не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання відповідача на те, що при укладенні трудового договору позивачу були роз'яснені умови праці, попереджено про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, є безпідставними, оскільки ст. 13 Закону України "Про охорону праці" передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги ПАТ "ІнГЗК" про те, що позивачем не надано відповідних висновків медичних органів, на підставі яких відшкодовується моральна шкода, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Крім того, такий висновок є обов'язковим лише у випадку встановлення потерпілому тимчасової втрати професійної працездатності.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 у зв'язку з його професійними захворюваннями внаслідок праці на підприємстві ПАТ "ІнГЗК" встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Інші доводи відповідачів спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Внаслідок отриманих професійних захворювань позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку із ушкодженням здоров'я, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є дещо завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем професійних захворювань, ступінь втрати ним професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили внаслідок праці позивача у шкідливих умовах праці на підприємствах відповідачів, а також тривалість роботи позивача у шкідливих умовах на кожному підприємстві, колегія суддів вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 18000 грн.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача моральної шкоди до 18000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2014 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_4 з Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", змінити, зменшивши цей розмір з 24300 (двадцяти чотирьох тисяч триста ) гривень до 18000 (вісімнадцяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів