АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1137/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Кузьменко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Міщенка С. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 1 листопада 2013 року у справі за поданням Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про тимчасове обмеження права ОСОБА_6 на виїзд з України, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року державний виконавець Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на виконанні у Центральному відділі ДВС Черкаського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-972/01 від 05.02.2001 року про стягнення на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян щомісячно, починаючи з 05.02.2001 року та до повноліття дитини.

Станом на 07.10.2013 року боржником не вчинено дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, державний виконавець просив встановити ОСОБА_6 тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон до виконання ним своїх зобов'язань .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 1 листопада 2013 року подання задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_6 оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на її невідповідність нормам матеріального та процесуального права, та просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із наявного факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Проте з такими висновками суду не можна погодитись.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Встановлено, що 22.02.2001 року державним виконавцем СуділоськоюВ.М. відносно ОСОБА_6 було відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2001 року № 2-972 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Колегія суддів вважає, що звертаючись до суду із вищезазначеним поданням, державним виконавцем не надано доказів у підтвердження навмисного ухилення боржника від виконання судового рішення, не вказано, які перешкоди вчинені з його боку для проведення виконавчих дій державному виконавцеві, а також наміру боржника виїхати за межі України.

Зокрема, матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про належне вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та відповідно попередження та вимоги державного виконавця.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Вказане залишилось поза увагою суду.

Матеріали подання не містять належних та допустимих даних про те, що державним виконавцем перевірено майновий стан боржника та вчинено всі необхідні виконавчі дії .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на день подання апеляційної скарги, апелянтом повністю погашена заборгованість за виконавчим листом.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, тому у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_6 необхідно задовольнити, оскаржувану ухвалу у даній справі скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Роскошної Я.І. про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 1 листопада 2013 року у справі за поданням Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про тимчасове обмеження права ОСОБА_6 на виїзд з України - скасувати і постановити нову.

Центральному відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :