АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/579/15 Головуючий 1 інстанції - Сорока О.П.
Категорія: кредитні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Коростійової В.І., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ОТП Факторінг Україна» звернулось до суду з зазначеним позовом.

Позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 228 655,71 гривень, що складається:

· з основної суми боргу за тілом кредиту - 124 221,92 доларів США та еквівалентно 1 608 673,86 гривень;

· заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 12 426,99 доларів США, що еквівалентно 160 929,52 гривні;

· пені за прострочення виконання зобов'язання 6 459 052,33 гривні,

звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом надання права продажу будь-якій особі-покупцеві, з наданням всіх повноважень продавця, за ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження, та передати її в управління позивача до реалізації.

Посилався на те, що 14 липня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML-706/121/2008. За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 130 000 доларів США, строком до 14 березня 2023 року зі сплатою процентів у порядку і розмірах, встановлених цим договором.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки - предметом якого є спірна квартира.

29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» продав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори.

01 липня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким клієнт передав Фактору право вимоги за Кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1.

Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 22 жовтня 2014 року складає 8 228 655,71 гривень.

Позивач вважає, що до нього перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача з виконання зобов'язання за кредитним договором, що забезпечений договором іпотеки, і саме на його користь має бути звернуте стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач ОСОБА_1 у письмових запереченнях позов не визнала. Посилалась на те, що судом вже було постановлено рішення про стягнення з неї заборгованості за цим кредитним договором. На підставі цього рішення було відкрито виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на все майно відповідача, зокрема, і на предмет іпотеки. Крім того зазначила, що квартири АДРЕСА_1 на даний момент не існує, оскільки з дозволу Банку нею була зроблена реконструкція предмету іпотеки, внаслідок якої квартира отримала статус окремого житлового будинку, з іншою поштовою адресою: АДРЕСА_2. Також посилалась на те, що відповідно до Закону України від 03 червня 2014 року №1304-VІІ на даний об'єкт нерухомості не може бути звернуто стягнення.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2014 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторінг Україна» просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, зокрема, на безпідставне застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У суді апеляційної інстанції представник позивача позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 участі у судовому засіданні не приймала, оскільки перебуває у СІЗО №27 м.Харкова, але надала письмові заперечення на апеляційну скаргу (а.с.99,100).

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що 14 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (а.с.39), та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-706/121/2008.

За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 130 000 доларів США із сплатою відсотків у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі, з кінцевим строком погашення заборгованості 14 липня 2023 року (а.с.8-11).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № РML-706/121/2008. За цим договором предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (а.с.12-14), яка належала відповідачу на підставі рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2007 року (а.с.15-19).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 01 липня 2010 року за договорами іпотеки та договорами застави між ТОВ «ОТП Факторинг України» та ПАТ «ОТП Банк», підписаним у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 29 червня 2010 року між фактором та клієнтом, ПАТ «ОТП Банк» передав та відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав за договорами забезпечення, перелік яких міститься в додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги (а.с.31-32).

Згідно витягу з Додатку до Договору про відступлення права вимоги від 01 липня 2010 року, кредитний договір №ML-706/121/2008 від 14 липня 2008 року та іпотечний договір № РML-706/121/2008 від 14 липня 2008 року, укладені між Банком та ОСОБА_1, входять до переліку договорів, за якими передано право вимоги (а.с.47).

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 грудня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором № ML-706/121/2008 від 14 липня 2008 року, яка виникла станом на 15 лютого 2012 року у сумі 1 592 234,7 гривень (а.с.49).

На підставі цього рішення було відкрито виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1.

25 березня 2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві, оскільки в ході провадження виконавчих дій встановлено заборону звернення на нерухоме майно боржника, яка встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та стягувачу роз'яснено право на повторне пред'явлення листа до виконання в строк до 25 березня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд послався, зокрема, на те, що позивач не надав об'єктивного розрахунку заборгованості за кредитним договором та доказів того, що предмет іпотеки на який позивач просить звернути стягнення належить відповідачу.

Судова колегія з таким висновком погоджується, при цьому виходить з наступного.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 названого вище Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема, зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя.

За змістом п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд має зазначити в резолютивній частині рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, та навести у мотивувальній частині рішення розрахунок суми заборгованості.

Як зазначено вище, у зв'язку з невиконанням позичальником договірних зобов'язань, ТОВ «ОТП Факторінг Україна» скористалось правом вимоги дострокового виконання кредитного зобов'язання, шляхом подання позову до суду про стягнення заборгованості. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 грудня 2012 року з ОСОБА_1 на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором № ML-706/121/2008 від 14 липня 2008 року в розмірі 1 592 234,7 гривень. Розрахунок заборгованості, який наданий позивачем на підтвердженні позовних вимог за даним позовом, зроблений без урахування зазначеного вище судового рішення, яке набрало законної сили.

Іншого розрахунку матеріали справи не містять. Посилання представника позивача в суді апеляційної інстанції на те, що рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 грудня 2012 року не виконано, на правильність висновків суду не впливає, оскільки це не звільняло позивача від обов'язку здійснити чіткий, мотивований розрахунок заборгованості з урахуванням вже стягнутої заборгованості за судовим рішенням, що позбавляє суд можливості об'єктивно визначити у рішенні загальний розмір вимог та всі його складові, відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Жодних доводів з цього приводу апеляційна скарга не містить.

Обгрунтованим є і посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту належності відповідачу квартири АДРЕСА_1, на яку позивач просить звернути стягнення.

Так, згідно наданим позивачем доказам (договору іпотеки та витягу БТІ від 17 січня 2008 року) предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2007 року.

Як стверджує відповідач, нею за згодою Банку була здійснена реконструкція цієї квартири, внаслідок якої квартира реконструйована в окремий будинок з іншою поштовою адресою.

Такі твердження об'єктивно підтверджуються наявними у матеріалах справи Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданими на запити як суду першої так і суду апеляційної інстанцій. У цих Витягах відсутні дані про належність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та наявні дані про належність їй житлового будинку АДРЕСА_2, при цьому підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності від 30 жовтня 2008 року (дата реєстрації 05 листопада 2008 року).

Всуперечь положенням ст.ст.10,60 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 на яку позивач просить звернути стягнення існує та на момент подачі позову і розгляду справи належить відповідачу позивач суду першої інстанції не надав.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові з мотивів недоведеності позовних вимог. У разі усунення зазначених протирічь щодо визначення предмету іпотеки та здійснення належного розрахунку загального розміру вимог, ТОВ «ОТП Факторінг Україна» не позбавлено права на звернення до суду за захистом прав, які на його думку, є порушеними.

Разом з тим, судова колегія вважає безпідставним посилання в рішенні суду першої інстанції на застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за наявності для того підстав, цей Закон міг бути застосований у разі доведеності позовних вимог ТОВ «ОТП Факторінг Україна». Відмова ж у позові одночасно з підстав недоведеності позову та застосування мораторію, не грунтується на законі, адже ці підстави фактично є взаємовиключними.

За таких обставин рішення суду першої інстанції необхідно змінити та виключити з мотивувальної частини рішення посилання на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а в іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3, ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на Закон «України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді