У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
Мартинюка В.І., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що з 03 січня 2012 року по 30 квітня 2014 року він працював на різних посадах в юридичному департаменті Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» (далі - ДП «УГК «Nemiroff»). 15 квітня 2014 року ним написано та передано роботодавцю заяву про звільнення за власним бажанням та заяву про грошову компенсацію всіх невикористаних днів основної та додаткової щорічної відпусток. Наказом від 29 квітня 2014 року № 819/К позивача звільнено з вказаної посади 30 квітня 2014 року за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_202/ed_2015_03_05/pravo1/KD0001.html?pravo=1> України. Позивача було ознайомлено з наказом та внесено відповідний запис про його звільнення до трудової книжки, яку видано йому на руки, проте відповідач не провів з ним повного розрахунку при звільненні, а саме: не виплатив йому компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки.

Просив стягнути з відповідача суму грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1 501 грн 28 коп. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 01 травня 2014 року із розрахунку 340 грн 72 коп. за кожен день затримки, а всього станом на 21 січня 2015 року у розмірі 49 652 грн 82 коп. та 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 23 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення сксувати та передати справу на новий розгляд.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 працював у ДП «УГК «Nemiroff» з 03 січня 2012 року, у тому числі з 02 січня 2013 року на посаді юрисконсульта служби юридичного супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та копіями відповідних наказів від 03 січня 2012 року № 4-нк та від 02 січня 2013 року № 31-нк (а. с. 144, 145, т. 3).

30 квітня 2014 року у трудову книжку позивача внесено запис про його звільнення з посади юрисконсульта служби юридичного супроводу господарсько-договірної діяльності і оподаткування за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_202/ed_2015_03_05/pravo1/KD0001.html?pravo=1> на підставі наказу від 29 квітня 2014 року № 819/К (а. с. 17, т. 1).

22 жовтня 2014 року відповідач перерахував ОСОБА_6 компенсацію за 4 дні невикористаної відпустки у розмірі 973 грн 72 коп., що виплачені з урахуванням утримань з нарахованої суми єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб та військового збору у розмірі 717 грн 03 коп., а також 18 листопада 2014 року - компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні у розмірі 10 034 грн 61 коп., з урахуванням утримань з нарахованої суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що визнано сторонами.

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що на момент звільнення - 30 квітня 2014 року - загальна кількість невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки складала 10 календарних днів, сума середньої заробітної плати ОСОБА_6 за 1 календарний день складала 247 грн 50 коп., тому з урахуванням виплаченої компенсації за невикористану відпустку у розмірі 973 грн 72 коп. відповідач має виплатити позивачу суму грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1 501 грн 28 коп. Також позивач вважав, що середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 01 травня 2014 року із розрахунку 340 грн 72 коп. за кожен день затримки станом на 21 січня 2015 року склав 49 652 грн 82 коп.

Відмовляючи у позові, суди керувалися тим, що печатка, якою засвідчений вказаний запис у трудовій книжці, не перебувала в обігу на підприємстві згідно з наказом від 12 березня 2014 року, виданим генеральним директором ДП «УГК«Nemiroff» ОСОБА_7, а наказ про звільнення від 29 квітня 2014 року та запис в його трудовій книжці про звільнення від 30 квітня 2014 зроблені не уповноваженою власником особою.

Згідно з п.п. 5.6.51, 5.6.5.14 п. 5.6.5 статуту ДП «УГК «Nemiroff», затвердженого рішенням № 27-06-2011 компанії «Nemiroff Holdings Limited» від 27 червня 2011 року, зареєстрованого державним реєстратором Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області 07 липня 2011 року, Генеральний директор без довіреності діє від імені підприємства, представляє його інтереси в інших підприємствах, організаціях і державних органах; укладає трудові договори з посадовими особами, виконавчим персоналом та працівниками підприємства; здійснює прийняття та звільнення працівників підприємства.

Із листа ДП «УГК «Nemiroff» від 12 березня 2014 року № 2 вбачається, що 12 березня 2014 року на виконання судових рішень ОСОБА_7 внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як генеральний директор ДП «УГК «Nemiroff» (а. с. 59, т. 3).

Також згідно з актом інвентаризації від 28 березня 2014 року у ДП «УГК «Nemiroff» не було виявлено трудової книжки позивача, а також, що в особовій картці працівника ОСОБА_6 відсутній запис про його звільнення за власним бажанням на підставі наказу від 29 квітня 2014 року № 189/К.

Згідно з актом комісії від 29 серпня 2014 року № 6 станом на 29 серпня 2014 року на робочі місця у ДП «УГК «Nemiroff» не з'явилися та на робочих місцях не перебували працівники, у тому числі ОСОБА_6, дата початку прогулу якого - з 24 березня 2014 року (а. с. 142, 143, т. 3).

Наказом від 29 серпня 2014 року № 323-НК «Про звільнення», виданим генеральним директором ДП «УГК «Nemiroff» ОСОБА_7 на виконання наказу від 29 серпня 2014 року № 053-НО «Про звільнення працівників», ОСОБА_6 звільнено з посади юрисконсульта за п. 4 ст. 40 КЗпП України за здійснений у період з 24 березня по 29 серпня 2014 року прогул без поважних причин та невихід на роботу на виклик роботодавця (а. с. 229, т. 2).

Копія наказу отримана позивачем 06 вересня 2014 року.

Листом від 01 вересня 2014 року позивача повідомлено, що нарахована йому до виплати сума у розмірі 1 745 грн 15 коп. перерахована на його ім'я у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по системі Аваль-Експрес, а також роз'яснено, що кошти можуть бути отримані позивачем у будь-якому зручному для нього відділенні банку (а. с. 232, т. 2).

Разом з тим судом апеляційної інстанції не враховано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2015 року (а. с. 107−121, 124−126, т. 4), обставини, встановлені якою, є преюдиційними в силу вимог ч. 3 ст. 60 ЦПК України.

Із вказаної постанови вбачається, що ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22 липня 2014 року порушено провадження у справі про банкрутство ДП «УГК «Nemiroff», введено процедуру розпорядження майном боржника до 13 листопада 2014 року, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Сокола О.Ю.

23 листопада 2014 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України здійснено офіційне оприлюднення про банкрутство ДП «УГК «Nemiroff».

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2015 року визнано вимоги ОСОБА_6 до ДП «УГК «Nemiroff» у розмірі 25 427 грн 12 коп., з яких: 7 663 грн 58 коп. заборгованості з виплати заробітної плати, 1 501 грн 28 коп. грошової компенсації за невикористану відпустку; 16 262 грн 26 коп. заборгованості за затримку розрахунку при звільнення.

Крім того, вказаною постановою встановлені наступні факти: 30 квітня 2014 року ОСОБА_6 було звільнено з посади юрисконсульта із супроводу господарсько-договірної діяльності та оподаткування юридичного департаменту ДП «УГК «Nemiroff» за ст. 38 КЗпП України; для визначення суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні слід використовувати середньоденну заробітну плату ОСОБА_6 у розмірі 340 грн 72 коп.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону статтю 12 ГПК <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/1798-12/paran145> України доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб боржника).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/2343-12/paran1677> «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом, тобто після 19 січня 2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України <http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/2755-17/paran8575>, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Суд апеляційної інстанції вказані вимоги закону не врахував та залишив поза увагою, що суд не наділений повноваженнями розглядати вимоги ОСОБА_6 у порядку цивільного провадження, оскільки усі майнові питання розглядаються господарським судом.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про скасування судових рішень і закрити провадження в справі або залишити заяву без розгляду.

Разом з тим вимоги ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди господарським судом не вирішувалися і не могли бути вирішені відповідно за вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відмовляючи у позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди, суди не врахували, що порушення трудових прав ОСОБА_6 встановлено постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2015 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню, тому судові рішення у цій частині мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 340, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року у частині відмови у позові про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні скасувати, провадження у справі у цій частині позовних вимог закрити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року у частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік
О.В. Ступак