АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/495/15 Доповідач - Демкович Ю.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 р.

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" /надалі «Банк»/

до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про виділ частки із спільного майна в натурі,

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся із зазначеними позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є боржником за кредитними зобовязаннями й оскільки іншого майна, на яке можна було б звернути стягнення, за боржником не зареєстровано, тому позивач, як кредитор, вимагає виділення частки майна в натурі, щоб реалізувати в ході виконавчого провадження і таким чином виконати рішення від 27.08.10 та стягнути борг.

Просить суд виділити в натурі ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться по вул. Мазепи, 42 у с. Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,13 га сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства) та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,16 га, призначеної для житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), за тією ж адресою для подальшого звернення стягнення на дане майно.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 11.07.08 між Банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 11, за умовами якого останній отримав кредит на суму 200000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних, з терміном остаточного повернення не пізніше 11.07.10.

У забезпечення виконання зобов'язань вказаним відповідачем ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно вартістю 1677934,00 грн.

Так як кредитні зобовязання не були виконані належним чином, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27.08.10 достроково стягнуто із боржника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 193595,67 доларів США.

01.03.11 державною виконавчою службою повторно відкрите виконавче провадження №24921728 про примусове виконання даного рішення.

Указує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.04.10 проведено поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 й за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частини згаданого житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,13 га сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства) та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,16 га призначеної для житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) по вул. Мазепи. 42 в с. Гаї. Шевченківські Тернопільського району. Виконавчою службою накладено арешт на дане майно та оголошено заборону на його відчуження.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.05.14 позов Банку задоволено.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 1/2 частку спірного будинку з надвірними будовами та спорудами, 1/2 частку земельної ділянки площею 0,13 га сільськогосподарського призначення та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,16 га призначеної для житлової та громадської забудови по вул. Мазепи, 42 в с. Гаї. Шевченківські Тернопільського району, а саме:

- 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами згідно варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3844/13-22 від 27.09.13:

· І частина гаражу площею 17,7 м кв, вартістю 53958,00 грн.;

· ІІ частина коридору площею 2,0 м кв, вартістю 6097,00 грн.,

· VІ котельня площею 4,0 м кв, вартістю 12194,00 грн.;

· VІІ кухня площею 15,8 м кв, вартістю 48166,00 грн.;

· VІІІ коридор площею 4,4 м кв, вартістю 13413,00 грн.;

· ІХ кладова площею 2,1 м кв, вартістю 6402,00 грн.;

· Х кладова площею 4,9 м кв, вартістю 14938,00 грн.;

· ХІ кладова площею 7,7 м кв, вартістю 23473,00 грн.;

· 2-1 коридор площею 12,1 м кв, вартістю 46109,00 грн.;

· 2-2 жила площею 19,4 м кв, вартістю 73926,00 грн.;

· 2-3 жила площею 27,3 м кв, вартістю 104030,00 грн.;

· 2-4 кладова площею 6,1 м кв, вартістю 23246,00 грн.;

· 2-5 жила площею 23,2 м кв, вартістю 88407,00 грн.;

· 2-6 жила площею 20,1 м кв, вартістю 76594,00 грн.;

· 1-7 коридор площею 6,1 м кв, вартістю 23245,00 грн.;

· Балкон літ "Бл.2", вартістю 5842,00 грн.;

· Сходи літ "Сх.1", вартістю 5221,00 грн.;

· Огорожа літ "1", вартістю 35053,00 грн.;

· Огорожа літ "2", вартістю 29583,00 грн.;

· ворота літ "3", вартістю 13300,00 грн.;

· хвіртка літ "4", вартістю 2859,00 грн.

1/2 частину земельних ділянок згідно варіанту №1 висновку земельно-технічної експертизи № 3897/13-22 від 27.09.13:

· виділено ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 623 м кв та для ведення ОСГ - 643 м кв;

· виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спільне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 345 м кв;

· Лінію розподілу між земельними ділянками прокладено:

· по точках А, Б, В, Г, Д, Е, Є, Ж ;

· по точках Б, В, Г, Д;

· по точках А, З.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2Б виконати будівельні роботи, необхідні при поділі будинку, що зазначені у Додатку №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3844/13-22 від 27.09.13 та отримати проект на реконструкцію та перепланування у ліцензованій проектній організації.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30655,50 грн. компенсації у зв'язку із нерівністю ідеальних часток будинку.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача понесені останнім судові витрати у розмірі 3219,00 грн. та 4409,24 грн. - витрати на проведення судових експертиз.

В апеляційній скарзі відповідачі посилаються на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права й просять змінити згадане рішення, виключивши із вступної та мотивувальної частини рішення послання на ОСОБА_2, як на відповідача у спорі, твердження про перебування майна у спільній сумісній власності та твердження про те, що ОСОБА_1 не визнав позов.

Із резолютивної частини просили виключити зобовязання, покладене на відповідачів, виконати будівельні роботи, необхідні для поділу будинку, отримати проект на реконструкцію.

Вважають невірним рішення щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці вартості часток у майні у розмірі 30655,50 грн. та щодо розміру стягнутого судового збору в сумі 3219,00 грн., оскільки вважають цей спір немайновим, й просять зменшити стягнення до 243,60 грн.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та представник апелянта ОСОБА_3 підтримали вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені в ній. Не заперечують щодо виділу частки ОСОБА_1, однак не погоджуються із способом вирішення питання про переобладнання будинку та із тим, що покладено обовязок на ОСОБА_2 його проводити.

Представник Банку заперечила щодо задоволення скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення учасників спору, колегія вважає, що скаргу слід задовольнити частково, виходячи із наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.08 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 11 /надалі «Договір»/, за умовами якого він отримав строковий кредит на суму 200000,00 дол. США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних, з терміном повернення не пізніше 11.07.10.

У свою чергу, в якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно на загальну суму 1677934,00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.04.10 проведено поділ спільного майна подружжя. За ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,16 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Дані обєкти розташовані по вул. Мазепи. 42 в с. Гаї. Шевченківські Тернопільського району.

Рішенням того ж суду від 27.08.10 стягнуто з ОСОБА_1 в користь Банку заборгованість за Договором в сумі 193595,67 дол. США. На стадії виконання рішення суду накладено арешт на майно боржника.

Як вбачається із матеріалів справи, після поділу майна між відповідачами статус майна, що було у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 став спільною частковою власністю.

У силу ч. 1 ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Судом першої інстанції невірно зроблено посилання на ч. 1 ст. 371 ЦК України, яка передбачає звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності.

Однак, у даному випадку невірне застосування норми матеріального права не впливає на законність рішення, так як зазначена стаття є аналогічною щодо звернення стягнення на частку майна, що є у спільній частковій власності (ст. 366), й вимоги Банку стосуються саме звернення стягнення на майно, що перебуває у спільній частковій власності відповідачів (підстави позову змінені позивачем (а.с. 26).

Апеляційна інстанція приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, так як ОСОБА_1 не виконує своїх боргових зобовязань й єдиним способом задоволення вимог кредитора є звернення стягнення на належне йому майно у спільній частковій власності.

Судом першої інстанції вірно обрано варіант виділу у відповідності до проведених у справі судових експертиз й проти запропонованого поділу не заперечують відповідачі.

Також, судом вірно вирішене питання про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці вартості часток у майні у розмірі 30655,50 грн., так як останній дісталась менша частка у будинку.

Необґрунтованими є посилання апелянтів щодо розміру стягнутого судового збору в сумі 3219,00 грн. У даному випадку це є спір майнового характеру й у відповідності до пп.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка становить 1 % від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Оскільки варіанти виділу частки у будинку погоджені відділом містобудування та архітектури Тернопільської районної державної адміністрації 14.05.15 (лист № 03-833/01-09, тому, виконання рішення суду в частині проведення будівельних робіт по реконструкції будинку слід здійснювати у порядку, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження».

Із цього приводу є безпідставними посилання апелянтів про виключення із резолютивної частини оспорюваного рішення зобовязання відповідачів виконати будівельні роботи, необхідні для поділу будинку, отримання проекту на реконструкцію.

Із огляду на вище встановлені обставини судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції стосовно виділу частки із спільної часткової власності, яка належить відповідачу ОСОБА_1, та покладених на нього обовязків є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає до зміни з мотивів, наведених у скарзі.

Однак, рішення стосовно покладення обовязку на ОСОБА_2 обовязку виконати будівельні роботи, необхідні при поділі будинку, що зазначені у Додатку №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3844/13-22 від 27.09.13, відповідно, отримати проект на реконструкцію та перепланування, є необґрунтованим і таким, що порушує права останньої.

Так, ст. 366 ЦК України передбачено виділ частки із спільної часткової власності.

Відповідач ОСОБА_2 не є боржником перед Банком й законодавством України не передбачено жодного обовязку останньої щодо виконання згаданих робіт у разі виділу частки іншого співвласника.

Покладення такого обовязку є порушенням її прав та законних інтересів й в цій частині рішення є необґрунтованим й незаконним, тому, його в частині зобовязань апелянта ОСОБА_2 слід змінити, виключивши із резолютивної частини вказівку про покладення обовязку на останню виконати будівельні роботи, необхідні при поділі будинку й отримати проект на реконструкцію та перепланування.

Доводів апелянта про безпідставне залучення ОСОБА_2, як на відповідача у спорі, апеляційна інстанція не бере до уваги, так як предметом спору є виділ частки із спільного майна й з метою запобігання порушень прав іншого співвласника позивачем вірно обрано в якості відповідача ОСОБА_2 і в даному випадку процесуальні порушення відсутні.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 травня 2014 року змінити, виключивши із резолютивної частини рішення вказівку про зобовязання ОСОБА_2 виконати будівельні роботи, необхідні при поділі будинку, визначені у додатку № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3844/13-22 від 27.09.13.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4