Номер провадження: 22-ц/785/871/15
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Решетник М.С.,

представників: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Регіональний інвестиційний банк" до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності,

встановила:

24 квітня 2014 року Акціонерне товариство "Регіональний інвестиційний банк" (далі - АТ "Регіональний інвестиційний банк") звернулося до суду з позовом, в якому ставило питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за АТ "Регіональний інвестиційний банк" права власності на предмет іпотеки - нежилих приміщень № 6-Н, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 217,0 кв.м., вартість яких становить 2 567 248,00 гривень, що за курсом гривні до долару США, встановленому НБУ на день складання висновку еквівалентно 221 293,46 доларів США, в рахунок погашення частини заборгованості QUEENSLAND SALES LLP за договором займу № А- 04/598 від 06.06.2008 р. в сумі 221 293,46 доларів.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 06.06.2008р. між АТ "Регіональний інвестиційний банк" та компанією FIREBERG LTD було укладено договір займу № А-04/598, відповідно до умов якого АТ "Регіональний інвестиційний банк" зобов'язався надати FIREBERG LTD кредит у розмірі 2 000 000,00 доларів США, a FIREBERG LTD, в свою чергу зобов'язався повернути кредит в строк до 25.06.2009 р. та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних.

Відповідно до договору переведення боргу до договору займу № А-04/598 від 06.06.2008 p., укладеного 11.07.2011 р. між АТ "Регіональний інвестиційний банк", компанією FIREBERG LTD та компанією QUEENSLAND SALES LLP залишок боргу у розмірі 910 000,00 доларів США, за основним боргом та 38 425,18, за несплаченими процентами переведено на QUEENSLAND SALES LLP. З урахуванням всіх змін та доповнень Банк та QUEENSLAND SALES LLP домовились, що залишок заборгованості у розмірі 948 425,18 доларів США буде сплачено Компанією в строк до 31.11.2012 р.

Також позивач зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язань за договором займу між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, посвідчений 06.06.2008 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою H.A., № в реєстрі 8481, відповідно до умов якого ОСОБА_6, в забезпечення виконання зобов'язань QUEENSLAND SALES LLP за договором займу передала в іпотеку АТ "Регіональний інвестиційний банк" нежилі приміщення № 6-Н, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 217,0 кв.м. Банк, свої зобов'язання за договором займу виконав у повному обсязі, позичальнику було видано кредит у розмірі 2 000 000,00 доларів США. Враховуючи те, що компанія QUEENSLAND SALES LLP неодноразово порушувала умови договору займу, внаслідок чого заборгованість станом на 01 квітня 2014 р. за тілом кредиту складала 701 425,18 доларів США, за несплаченими процентами 123 914,68 доларів США, що перевищувало вартість предмета іпотеки.

Посилаючись на вищевказане АТ "Регіональний інвестиційний банк" просило його позовні вимоги задовольнити.

Справа була заслухана за відсутності ОСОБА_6 та QUEENSLAND SALES LLP.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2014 року позовні вимоги АК "Регіональний інвестиційний банк" були задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання про скасування вищевказаного рішення та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог АТ "Регіональний інвестиційний банк" відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду було ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 06.06.2008 р. між АТ "Регіональний інвестиційний банк" та компанією FIREBERG LTD було укладено договір займу № А-04/598, згідно умов якого позивач зобов'язався надати FIREBERG LTD кредит у розмірі 2 000 000,00 доларів США, а FIREBERG LTD, в свою чергу зобов'язалася повернути кредит в строк до 25.06.2009 р. та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних.

Встановлено, що 11.07.2011 р. між АТ "Регіональний інвестиційний банк", компанією FIREBERG LTD та компанією QUEENSLAND SALES LLP укладено договір переведення боргу, згідно якого, з урахуванням всіх змін та доповнень компанія QUEENSLAND SALES LLP зобов'язалася сплатити залишок боргу у розмірі 948 425,18 доларів США в строк до 31.11.2012 р. та сплатити відсотки за договором займу у розмірі 7,5 % річних та сплатити відсотки за договором займу у розмірі 7,5 % річних.

Отже, строк виконання основного зобов'язання було визначено 31.11.2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором займу між АТ "Регіональний інвестиційний банк" та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від 06.06.2008р., відповідно до умов якого, з урахуванням всіх змін та доповнень, остання, в забезпечення виконання зобов'язань QUEENSLAND SALES LLP за договором займу передала в іпотеку банку нежилі приміщення № 6-Н, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 217,0 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором займу виконав у повному обсязі, позичальнику було видано кредит у розмірі 2 000 000,00 доларів США, але боржник, в свою чергу, неодноразово порушував умови договору займу, внаслідок чого станом на 01.04.2014 р. виникла заборгованість, яка складає: за тілом кредиту 701 425,18 доларів США, за несплаченими процентами 123 914,68 доларів США, що підтверджується випискою за рахунком позичальника за період з 27.07.2011 р. по 01.04.2014 р.

Заперечуючи проти позовних вимог та ухваленого рішення суду, апелянт ОСОБА_6 посилалась на порушення судом вимог ч.4 ст. 559 ЦК України, та стверджувала, що зобов'язання, які випливають з Договору іпотеки, укладеного між Банком та нею, є припиненими, у зв'язку зі спливом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, відповідно до умов ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Однак колегія суддів вважає, що таке твердження апелянта не ґрунтується на законі, оскільки апелянт помилково ототожнює фінансову поруку, яка регулюється параграфом 3 Глави 49 ЦК України з майновою порукою, визначення поняття якої відображене у ст. 11 Закону України "Про іпотеку", згідно якої майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до Закону України "Про іпотеку" майнова порука припиняється, виключно на умовах встановлених вказаним Законом, зокрема: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Отже, факт того, що вимога № и/01-1/69 від 28.08.2013 р. була надіслана іпотекодавцю ОСОБА_6 через 9 місяців після закінчення строку для виконання основного зобов'язання, не може вказувати на те, що іпотека є припиненою, та навпроти, факт отримання зазначеної вимоги ОСОБА_6 підтверджує належним чином виконання АТ "Регіональний інвестиційний банк" своїх зобов'язань, що випливають із Договору займу та Договору іпотеки, під час звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України в Постанові від 17.09.2014 р. по справі № 6-109ц14, в якій суд ще раз підтвердив загальну позицію з цього приводу, а саме:

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком.

Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України "Про заставу" та частина перша статті 33 Закону України "Про іпотеку".

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково з межах вартості предмета застави/іпотеки.

Таким чином, іпотека оспорюваного майна не припинилася та була чинною на момент звернення стягнення.

Крім того, апелянт вказує на безпідставність нарахування Банком штрафних санкцій, посилаючись на ч. 2 ст. 258 ЦК України, яка визначає, що до стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік та вказує на подання до суду невірного розрахунку заборгованості за Договором займу.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що апелянт ОСОБА_6 заперечувала стосовно розрахунку заборгованості за тілом, кредиту процентам та штрафним санкціям.

Крім того, на адресу АТ "Регіональний інвестиційний банк" не надходило заперечень Позичальника стосовно розрахунку заборгованості за тілом кредиту, процентами та штрафними санкціями.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами Договору займу, на підставі якого нараховуються штрафні санкції є АТ "Регіональний інвестиційний банк", зареєстрований в Латвійській Республіці та QUEENSLAND SALES LLP, яка зареєстрована у Великобританії, які згідно Розділу 9 загальних умов договору займу визначили, що всі спори між Сторонами, які можуть виникнути під час дії цього договору та які Сторони не зможуть вирішити шляхом взаємних переговорів, повинні розглядатись за вибором Позивача в суді Латвійської Республіки або в Ризі, Третейським судом Латвійської асоціації комерційних банків. Якщо спір Сторонами Третейським судом не може бути розглянутий через підсудність або через іншу причину юридичного характеру, то він повинен розглядатися судовими установами Латвійської Республіки, а саме в м. Рига.

Отже, відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право" до зазначених положень не застосовуються норми Законодавства України.

Частиною 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 2.1.7.1. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених договором займу, вони не будуть виконані.

Пунктом 3.1. Договору іпотеки встановлено, що іпотекодавець солідарно з позичальником несуть відповідальність перед іпотекодержателем, іпотекодавець несе відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості предмета іпотеки. У випадках звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов'язується повідомити про це позичальника.

Відповідно до п. 3.2. Договору іпотеки іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за Кредитним договором і за цим договором, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання (часткового невиконання) позичальником своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за Договором займу, у випадку невиконання (часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов'язань за даним договором та в інших випадках, передбачених цим договором.

Таким чином, Іпотекодержатель на підставі п. 3.3. Договору іпотеки має право на свій розсуд обрати спосіб стягнення: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. 4.1. Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом, зокрема, переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, в порядку, встановленому в ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Отже, наявність в Договорі іпотеки зазначеного застереження свідчить про те, що підписанням цього Договору іпотеки ОСОБА_6 засвідчила надання своєї згоди АТ "Регіональний інвестиційний банк" на прийняття останнім одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до АТ "Регіональний інвестиційний банк" (придбання предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов іпотечного договору та вимог чинного законодавства України.

Крім того, за своїм змістом зазначене в іпотечному договору застереження про задоволення вимог іпотекодержателя цілком відповідає вимогам ст. ст. 626-628 ЦК України, тобто становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що у позасудовому порядку сторони не досягли згоди на передачу у власність АТ "Регіональний інвестиційний банк" предмета іпотеки, оскільки ні Позичальником ні Іпотекодавцем не виконана вимога U/01-1/69 від 28.08.2013 р., здійснена у відповідності до ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, враховуючи, що умови укладеного між сторонами іпотечного договору містять відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття останнім права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором, то, відповідно, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись зазначеним способом на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Аналогічної правової позиції відносно того, що наявність у Договорі іпотеки відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття останнім права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором, є правом застосування іпотекодержателем такого способу звернення стягнення судом, підтверджується судовою практикою Верховного Суду України (Постанова від 11.12.2013 р. у справі 6-124цс13) та практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка відображена у п. 39 його постанови Пленуму № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", якою встановлено, що з урахуванням положень частини 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Частиною 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на викладене, відповідно до вимог чинного законодавства України АТ "Регіональний інвестиційний банк" має право за рахунок вартості предмета іпотеки частково задовольнити свої вимоги за договором займу.

Матеріалами справи встановлено, що згідно Звіту суб'єкта оціночної діяльності, складеного ТОВ "Південно-Українське бюро консалтингу та оцінки" від 07.04.2014 р., вартість нежилих приміщень № 6-Н, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 217,0 кв.м., становить 2 567 248,00 гривень, що за курсом гривні до долару США, встановленому НБУ на день складання висновку еквівалентно 221 293,46 доларів США (т.1, а.с.52-77).

Не погоджуйсь з рішенням суду, апелянт ОСОБА_6 стверджувала, що висновок суб'єкта оціночної діяльності винесено з порушенням норм діючого законодавства, оскільки відомості про об'єкт оцінки та його вартість на момент складання висновку не відповідає дійсності, так як суб'єкт оціночної діяльності не був за адресою місцезнаходження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, а тому фактично не був ознайомлений з об'єктом оцінки, а отже, висновок було зроблено на підставі даних, які не відповідають об'єктивній дійсності і, відповідно, не дають правдивих відомостей про об'єкт оцінки та його вартість на момент складання висновку.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

Згідно із ч. 2 ст. 12 зазначеного Закону вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.

У зв'язку з цим, та за клопотанням представника апелянта ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.10.2014 року у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза (т.1, а.с.249-249).

У відповідності до Висновку цієї експертизи № 5714 від 16.02.2015 року вартість іпотечного майна склала 5 467 479,00 гривень, що за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на день складання висновку, еквівалентно 219 083,00 доларів США (т.2, а.с.18-32).

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду, в частині визнання права власності на іпотечне майно за АТ "Регіональний інвестиційний банк", є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу в цій частині слід відхилити, оскаржуване рішення суду в цій частині залишити без змін.

Що стосується рішення, в частині визначення вартості іпотечного майна, то воно в цій частині не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне його змінити, та в абзацах другому та третьому резолютивної частини рішення слова та цифри:

"…за вартістю, встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 2 567 248,00 гривень, що за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на день складання висновку еквівалентно 221 293,46 доларів США…" замінити словами та цифрами:

"…за вартістю, встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 5 467 479,00 гривень, що за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на день складання висновку, еквівалентно 219 083,00 доларів США…".

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч1. ст. 309 ст.ст. 310, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2013 року змінити.

В абзацах другому та третьому резолютивної частини рішення слова та цифри:

"…за вартістю, встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 2 567 248,00 гривень, що за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на день складання висновку еквівалентно 221 293,46 доларів США…" замінити словами та цифрами:

"…за вартістю, встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 5 467 479,00 гривень, що за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на день складання висновку, еквівалентно 219 083,00 доларів США…".

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко