Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер справи: 323/1240/15 Головуючий у 1 інстанції: Галчанський С.В.
Провадження № 22-ц/778/4871/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2015 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І., Кримської О.М.,

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на незаконні дії службових осіб ВДВС Оріхівського РУЮ та на постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ про скасування постанови державного виконавця,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на незаконні дії державного виконавцята на постанову про скасування арешту на майно боржника

В обґрунтування скарги зазначав, що рішенням Оріхівського районного суду від 17.05.11 (суддя Галчанський С.В.) задоволено його позов до ОСОБА_3 про розірвання договору позики (іпотеки) та звернення стягнення на іпотечне майно по справі № 2-606/11.

Рішення було змінено апеляційною інстанцією та набрало законної сили 23.11.11. Виконавчі листи суду щодо звернення стягнення на іпотечне майно - квартиру ОСОБА_3 від 23.11.11 по справі № 2-606/11 та про стягнення судових витрат з ОСОБА_3 в розмірі 1650 грн. від 23.11.11 по справі № 2-606/11 направлено на виконання до ВДВС Оріхівського РУЮ згідно його заяви від 20 січня 2012 року. Виконавчі листи були прийняті до провадження та знаходилися на виконанні у державного виконавця ВДВС Оріхівського РУЮ Калюжної Н.І.

На думку заявника ОСОБА_2 виконавче провадження умисно затягується, жодних заходів, направлених на реальне звернення стягнення, оцінку майна, призначення торгів не проведено, боржника (ОСОБА_3.), яка ухиляється від законних вимог державного виконавця, до відповідальності не притягнуто. Тим самим державний виконавець ВДВС Оріхівського РУЮ Калюжна Н.І. виявила фактичну бездіяльність щодо якнайскорішого належного примусового виконання судового рішення, та навпаки, штучно і безпідставно затримувала цю процедуру.

Крім того, заявник ОСОБА_2 в скарзі вказував на подальші численні порушення Закону України «Про виконавче провадження» з боку державного виконавця Калюжної М.М. та інших посадових осіб ВДВС Оріхівського РУЮ.

Також ОСОБА_2 посилався на те, що 31 березня 2015 року він по пошті отримав постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ Закладного Ю.М., датовану ще 17.01.2015 р. (після чого, 19.01.2015 р. судом було відновлено виконавче провадження) про скасування процесуального документу - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - квартиру ОСОБА_3 від 13.06.2013 р.

ОСОБА_2, посилаючись на те, що фактичного виконання рішення суду не відбулося взагалі, а виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, також стягнуті не були, вказував, що підстав для зняття арешту, накладеного на майно боржника, та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення немає. Тому зазначав, що наведені факти свідчать про незаконні дії начальника ВДВС Оріхівського РУЮ, що викликає сумнів у їх неупередженості на користь Боржника.

З урахуванням вищенаведеного, скаржник просив суд визнати незаконними дії начальника ВДВС Оріхівського РУЮ Закладного Ю.М. у виконавчому провадженні № 30785373 стосовно зняття арешту на майно боржника - квартиру ОСОБА_3, визнати постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ Закладного Ю.М., датовану 17.01.2015 р. про скасування процесуального документу - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - квартиру ОСОБА_3 від 13.06.2013 р. незаконною та скасувати її як незаконну та необґрунтовану, поновити накладений на майно ОСОБА_3 арешт, у т.ч. на приналежну їй квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року скаргу задоволено частково.

Визнано постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ Закладного Ю.М., датовану 17.01.2015 р. про скасування процесуального документу - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - квартиру ОСОБА_3 від 13.06.2013 р. незаконною та скасовано її як незаконну та необґрунтовану.

Поновлено накладений на майно ОСОБА_3 арешт, у т.ч. на належну їй квартиру АДРЕСА_1

В іншій частині скарги відмовлено.

На зазначену ухвалу суду ВДВС Оріхівського РУЮ подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з п. 3) частини 1 статті 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Основний довід апеляційної скарги полягає в тому, що суд першої інстанції не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки має виконуватися безпосередньо іпотеко держателем (ОСОБА_2.) шляхом добровільного укладення відповідного договору купівлі-продажу предмета іпотеки з додержанням процедури, встановленої ст.. 38 Закону України «Про іпотеку». Також апелянт посилається на неможливість продажу предмету іпотеки з публічних торгів, оскільки в квартирі, яка є предметом іпотеки, проживає неповнолітня дитина.

Ці доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження при апеляційному розгляді справи, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали видно, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 215 ЦПК України та суперечить роз'ясненням, викладеним в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Так, згідно частини 1 статті 208 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Пунктом 10 цієї Постанови роз'яснено наступне: В описовій частині рішення необхідно, зокрема, вказати: зміст і підстави позовних вимог відповідно до позовної заяви; про внесені зміни підстав чи предмета позову, розміру позовних вимог, якщо вони мали місце, і узагальнено викласти позицію відповідача: чи визнає він позов, а якщо визнає, то повністю чи частково; у разі заперечень - у чому суть заперечень проти позову; пояснення осіб, які беруть участь у справі, висновки органів державної влади або місцевого самоврядування, якщо вони брали участь у справі, а також зазначити докази і обставини, для встановлення яких вони досліджувалися. При цьому пред'явлення відповідачем зустрічного позову чи третьою особою самостійних вимог не змінює процесуального статусу цієї особи».

Згідно пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 12 цієї Постанови роз'яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК України й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін. У разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини, які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477- IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Описова частина оскаржуваної ухвалі від 03 липня 2015 року фактично є сканованим текстом скарги ОСОБА_2 на незаконні дії службових осіб ВДВС Оріхівського РУЮ та на постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ про скасування постанови державного виконавця. Текст скарги суддя переніс до тексту ухвали навіть не змінивши (у відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі») її зміст та форму викладення, також не змінив у відповідності до норм граматики відмінків. Викладення змісту в описовій частині ухвали ведеться від першої особи, а не від третьої особи, як-то роз'яснено в частині 2 пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

З тексту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали не вбачається, які обставини, що мають значення для справи, встановлені судом першої інстанції, судом не надано юридичної оцінки цим обставинам, не надано оцінки всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд не вмотивував свої дії, а в ухвалі відсутні обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті заявлених вимог.

Мотивувальна частина оскаржуваної ухвали займає незначну частку тексту - лише два абзаци, з яких один абзац - це викладення змісту частини 2 статті 83 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищевикладене судова колегія дійшла висновку, що при постановленні ухвали від 03 липня 2015 року за скаргою ОСОБА_2 на незаконні дії службових осіб ВДВС Оріхівського РУЮ та на постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ про скасування постанови державного виконавця було порушено порядок, встановлений для вирішення цього питання, відтак оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції задовольнити частково.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року скасувати. Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: