У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка є правонаступником ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, третя особа - комунальне підприємство «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та визнання права власності на житловий будинок за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 19 березня 1981 року на засіданні правління колгоспу імені Кірова було розглянуто заяву ОСОБА_4 про можливість виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку. Постановою загальних зборів членів колгоспу від 23 квітня 1981 року йому була виділена земельна ділянка розміром 0,08 га по АДРЕСА_1 Мелітопольського району Запорізької області, а рішенням виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 30 липня 1981 року № 59 йому надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку. На вказаній земельній ділянці вони побудували житловий будинок № 72 по АДРЕСА_1 Мелітопольського району Запорізької області. Наприкінці 1986 року до них на постійне місце проживання переїхала дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_6, з дітьми. 31 грудня 1988 року вони переїхали до іншого будинку, а відповідач залишилась проживати в зазначеному будинку. У грудні 2010 року вони дізнались, що ОСОБА_6 17 листопада 1992 року отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок № 72 за вищевказаною адресою та продає його.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, тому ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2014 року до участі в справі в якості правонаступника залучено ОСОБА_3

Ураховуючи викладене, позивачі, уточнивши позовні вимоги, просили суд: визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок від 17 листопада 1992 року; визнати за ними право власності за кожним на 1/2 частку житлового будинку № 72 по АДРЕСА_1 Мелітопольського району Запорізької області; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 поновлено строк на звернення до суду з позовом та задоволено позов. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок від 17 листопада 1992 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку № 72 по АДРЕСА_1 Мелітопольського району Запорізької області за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 Мелітопольського району Запорізької області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що членство ОСОБА_6 у колгоспі імені Кірова не є підставою для визнання житлового будинку майном колгоспного двору, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 Закону України «Про власність», який діяв на час видачі відповідачу свідоцтва про право власності на житловий будинок, він є особистою власністю позивачів.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що на час видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок право власності на майно належало колгоспному двору і воно збереглося до 15 квітня 1991 року, тобто до введення в дію Закону України «Про власність», тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми права, що регулювали власність колгоспного двору. Крім того, ОСОБА_4, перейшовши проживати до іншого житлового будинку, вибув зі складу колгоспного двору в 1986 році без виділу своєї долі в колгоспному дворі, тому спадщина на спірний житловий будинок після його смерті не відкривалася.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що у 1981 році ОСОБА_4 отримав земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 Запорізької області та у період з 1981 року до 1983 року він разом із своєю дружиною побудували житловий будинок № 72 за вищевказаною адресою та проживали в ньому. У грудні 2010 року позивачам стало відомо про те, що ОСОБА_6 продає вищевказаний житловий будинок та надає покупцям при цьому правовстановлюючі документи оформлені на її ім'я.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з Вказівками суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, відносилися до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Таким чином, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з'ясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року № 6-192цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом установлено, що відповідно до погосподарських книг: у книзі № 6 за 1983 - 1985 роки головою господарства зазначений ОСОБА_4, тип двору робочий; у книзі № 10 за 1986 - 1990 роки головою господарства зазначений ОСОБА_4, тип двору робочий, а зверху записана ОСОБА_6 і робочий двір перекреслено та виправлено на колгоспний; у книзі № 7 за 1992 - 1995 роки головою господарства зазначена ОСОБА_6, потім закреслено і виправлено на ОСОБА_4, тип двору робочий; у книзі без номеру за 1996 - 2000 роки головою господарства зазначений ОСОБА_4, тип двору робочий, а нижче дописано ОСОБА_6

Разом з тим погосподарські книги повинні вестись відповідно до Вказівок (інструкції). Будь-які підчистки та необумовлені текстовим записом виправлення в цих документах не допускаються. Виправлення та перекреслення повинні бути обумовлені та завірені підписом голови або секретаря виконавчого комітету сільської ради.

Проте апеляційний суд не врахував, що у вищезазначених погосподарських книгах немає ніяких посилань на підстави виправлень типу двору з робочого на колгоспний та дату їх здійснення.

Крім того, згідно з довідкою Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 4 квітня 2013 року № 190 рішення про заміну голови колгоспного двору раніше приймалося на засіданнях виконавчого комітету селищної ради, однак з повідомлення Державного архіву Запорізької області від 7 травня 2013 року вбачається, що в протоколах засідань виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області за 1986 - 1991 роки рішення про заміну голови колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Проте апеляційний суд, пославшись на відповідь Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 12 січня 2012 року на адвокатський запит (а.с. 30, т. 1) та дійшовши висновку про те, що ОСОБА_6 стала головою господарства (колгоспного двору), не врахував, що відповідь не містить визначення спірного будинку як колгоспного двору.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Також апеляційний суд послався на рішення виконавчого комітету Мелітопольської районної ради народних депутатів від 22 березня 1990 року № 102, згідно з яким оформлення права власності на житлові будинки в с. Вознесенці проводилось відповідно подвірних списків Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, залишивши поза увагою посилання у цьому рішенні на те, що оформлення права власності провадиться згідно з додатком № 1, в якому, а саме у списку житлових будинків с. Вознесенка власником спірного житлового будинку № 72 по АДРЕСА_1 Мелітопольського району Запорізької області вказаний ОСОБА_4, тип двору робочий.

При цьому на час отримання ОСОБА_6 свідоцтва про право особистої власності на спірний житловий будинок від 17 листопада 1992 року ніякі зміни до вищезазначеного рішення виконавчого комітету не вносились, а в свідоцтві не вказано, що житловий будинок № 72 по АДРЕСА_1 Мелітопольського району Запорізької області належить колгоспному двору і, відповідно, ОСОБА_6 не зазначена як голова цього двору.

Згідно з п. 4.5. Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації, затвердженої наказом ЦСУ СРСР від 15 липня 1985 року № 380, для реєстрації житлових будинків (приміщень) у сільській місцевості бюро технічної інвентаризації зобов'язане: на основі рішення виконкому Ради народних депутатів провести первинну реєстрацію житлових будинків (приміщень); реєстрація житлового будинку за членами колгоспного двору проводиться з урахуванням рівності часткою всіх членів двору (в т.ч. неповнолітніх і непрацездатних), зазначених у подвірному списку, виписці з нього, довідці; облік житлових будинків (приміщень), що належать членам колгоспу, ведеться в реєстрових книгах фонду особистої власності, реєстраційне посвідчення видається тільки при наявності письмової згоди всіх членів двору, за неповнолітніх членів двору згоду дають їх батьки (усиновителі) або опікуни.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, доводів сторін належним чином не перевірив, не з'ясував належним чином до якої суспільної групи господарств належить спірний житловий будинок та дійшов передчасного висновку про те, що головою господарства, яке відноситься до колгоспного двору, була ОСОБА_6

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко