Справа № 489/6964/14-ц
Номер провадження 2/489/96/15
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19 лютого 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОТЕХНІКА" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації затримки розрахунку при звільненні, скасування наказу, зобов'язання вчинити дії та стягнення компенсації моральної шкоди,

встановив

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з 20.05.2011 працював в Товаристві на посаді головного технолога. 03.03.2014 він звільнився з роботи за згодою сторін та на час звільнення відповідач не виплатив йому суми належні йому до виплати на день звільнення. Вказує, що заборгованість за 2013 рік склала 31 274 грн., за січень та лютий 2014 року - 6966 грн., компенсація за затримку розрахунку при звільненні - 38 500грн., компенсація моральної шкоди, заподіяної невиплатою заборгованості по заробітній платі - 21 000 грн.

Позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 38 240,67 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні по день винесення рішення, скасувати наказ № 4 від 02.01.2014 про переведення на триденний робочий тиждень, зобов'язати перерахувати заробітну плату за січень та лютий 2014 року, виходячи з п'ятиденного робочого тижня, зобов'язати видати довідку про заробітну плату для розрахунку виплат на випадок безробіття, зобов'язати перерахувати кошти як єдиний соціальний внесок за грудень 2013 року, січень та лютий 2014 року, стягнути компенсацію моральної шкоди 21 000 грн. Також подав заяву у якій просив розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечував.

Відповідач в судове засідання представника не направив, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Як вбачається з копії трудової книжки (а. с. 6) позивача 20.05.2011 було прийнято на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОТЕХНІКА" на посаду головного технолога.

03.03.2014 позивач був звільнений з роботи за згодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записом в трудовій книжці.

Позивач зазначає, що відповідач не виплатив йому кошти належні до виплати при звільненні з роботи, а саме: 38 240,67 грн. - невиплаченої заробітної плати.

Судом неодноразово було витребувано від відповідача довідку про заборгованість по заробітній платі, однак жодних відомостей відповідач не надав.

Враховуючи наявність трудових відносин між сторонами, суд вважає, що саме відповідач повинен доводити факт повної сплати заробітної плати відповідачу за час перебування у трудових відносинах.

Відповідачем заперечень проти позову та доказів, своєчасної та в повному обсязі, виплати заробітної плати або розрахунку при звільненні не надано, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 38 240,67 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З наданих позивачем матеріалів вбачається, що останніми двома повними місяцями (з п'ятиденним робочим тижнем) його роботи є листопад 2013 року (заробітна плата 5353,62 грн.) та грудень 2013 року (5618,46 грн.). З довідки (а. с. 8) вбачається, що заробітна плата за листопад 2013 року та грудень 2013 року складає 10972,08 грн. за відпрацьовані 43 робочі дні. Тобто, середньоденна заробітна плата складає 10972,08/43=255,16 грн.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку по дату ухвалення рішення, складає 243 (з 04.03.2014 до 19.02.2015) робочих днів х 255,16 грн. = 62 003,88 грн.

Таким чином, вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені підлягають задоволенню, підстави для зменшення компенсації відповідно до ст. 117 КЗпП України відсутні.

Позивач вказує, що в кінці лютого 2014 року керівництво відповідача "заднім числом" наказом № 4 від 02.01.2014 його та інших працівників перевело на триденний робочий тиждень (а. с. 16).

Листом від 23.07.2014 за № 374/С-01 (а. с. 18) Територіальна державна інспекція праці у Миколаївській області за результатами перевірки встановила, що вказаний наказ порушує вимоги ч. 3 ст. 32 та ч. 1 ст. 56 КЗпП України.

Відповідач доказів правомірності наказу суду не надав, не зважаючи на неодноразове їх витребування.

Частиною 3 статті 32 КЗпП України встановлено, що про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Доказів дотримання вимог закону відповідач не надав, тому суд вважає, що вимоги позивача про скасування вказаного наказу підлягають частковому задоволенню, а саме в частині, що стосується та порушує права позивача.

У зв'язку з тим, що відповідачем неправомірно нараховано заробітну плату позивачу за січень та лютий 2014 року, виходячи з триденного робочого тижня, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, а вимоги про зобов'язання відповідача перерахувати заробітну плату за січень та лютий 2014 року, виходячи з п'ятиденного робочого тижня, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Таким чином, вимоги позивача про зобов'язання відповідача видати довідку про заробітну плату для розрахунку виплат на випадок безробіття є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 8 статті 9 Закону «Про єдиний соціальний внесок» від 08.07.2010 № 2464-VI єдиний соціальний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період сплачується не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Згідно з пунктом 4.3.6 Інструції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску нараховані за відповідний базовий звітний період суми єдиного внеску сплачуються платниками не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на суми яких нараховується єдиний внесок.

Таким чином, відповідач повинен був сплати єдиний соціальний внесок у вищевказані строки незалежно від виплати заробітної плати, тому вимоги позивача про зобов'язання відповідача перерахувати кошти як єдиний соціальний внесок за працівника ОСОБА_1 за грудень 2013 року, січень та лютий 2014 року підлягають задоволенню.

Позивач вказує, що несвоєчасною виплатою заробітної плати, неправомірним переведенням його у січні та лютому 2014 року на триденний робочий тиждень, не перерахуванням єдиного соціального внеску, що призвело до зменшення допомоги по безробіттю, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних страждань та переживань, зміни укладу життя, необхідності позичати гроші тощо, та яку він оцінює в 21 000 грн.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 зазначеної вище Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладене та виходячи із засад розумності та справедливості суд вважає, що вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 5 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1052 грн. 45 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОТЕХНІКА" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації затримки розрахунку при звільненні, скасування наказу, зобов'язання вчинити дії та стягнення компенсації моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОТЕХНІКА" (код ЄДРПОУ - 34319287) на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 38 240 (тридцять вісім тисяч двісті сорок) грн. 67 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОТЕХНІКА" (код ЄДРПОУ - 34319287) на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 62 003 (шістдесят дві тисячі три) грн. 88 коп.

Скасувати наказ № 4 від 02.01.2014 в частині, що стосується переведення ОСОБА_1 на триденний робочий тиждень.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОТЕХНІКА" (код ЄДРПОУ - 34319287) перерахувати заробітну плату ОСОБА_1 за січень та лютий 2014 року, виходячи з п'ятиденного робочого тижня.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОТЕХНІКА" (код ЄДРПОУ - 34319287) видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату для розрахунку виплат на випадок безробіття.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОТЕХНІКА" (код ЄДРПОУ - 34319287) перерахувати кошти як єдиний соціальний внесок за працівника ОСОБА_1 за грудень 2013 року, січень та лютий 2014 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОТЕХНІКА" (код ЄДРПОУ - 34319287) на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в сумі 5 000 (п'ять тисяч) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОТЕХНІКА" (код ЄДРПОУ - 34319287) на користь держави судовий збір в сумі 1052,45 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив , за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв