_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/6314/15-ц
Провадження № 2/520/3421/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державного Підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» про зобов'язання вчинити певні дії у сфері трудових правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить:

1) визнати такими, що вступили у законну силу рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.10.1987 року і від 15.03.2007 року і постановити додаткові рішення, якими зобовязати ДП «Іллічівський морський торговельний порт» виключити із трудової книжки позивача запис № 22, вчинений на підставі підробленого наказу № 254/л; видати наказ про розірвання, на підставі ст. 38 КЗпП України, трудового договору від 06.07.1984 року стосовно роботи позивача на посаді старшого стивідора; видати позивачу трудову книжку із записами, що відповідають вимогам.

2) відшкодувати позивачу заробіток у розмірі 1 233 188,91 грн., втрачений в наслідок незаконного відсторонення від праці і невиконання судових рішень від 05.10.1987 року і від 15.03.2007 року, що вступили у законну силу, а також моральну шкоду у розмірі 1 233 000 грн. /а всього 2 466 188,91 грн./ за рахунок коштів державного бюджету та коштів ДП «Іллічівський морський торговельний порт».

3) час, протягом якого позивач не працював, у зв'язку із незаконним відстороненням від роботи, зарахувати в загальний трудовий стаж та стаж роботи за спеціальністю.

У судовому засіданні 03.06.2015 року позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги та надав додаткові письмові клопотання про залучення додаткових відповідачів /а.с. 130/.

Позивач на обґрунтування частини вимог, заявлених в позові до Держави Україна, працівників суду та суддів, а також в клопотанні вказав, що судді приймали рішення за його позовами, вказані рішення були оскаржені, по справам були втрачені деякі документи та допускалась тяганина і не приймались рішення.

У судовому засіданні 19.06.2015 року позивач ОСОБА_1 підтримав надану заяву про залучення співвідповідачів, а саме просить визнати співвідповідачами по справі екс-голову Іллічівського міського суду ОСОБА_2, голову Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3, керівника апарату Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4, суддю Калашнікову О.І., екс-суддю Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_5, суддю доповідача Апеляційного суду Одеської області Панасенкова В.О. Також просить зобовязати відповідача ДП «Іллічівський морський торговельний порт» надати письмові докази. При наданні пояснень позивач звернув увагу на необхідність визначення участі прокуратури, як державного органу на представництво інтересів Держави Україна.

Представник Державного Підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» у судовому засіданні підтримала надані письмові заперечення на позовну заяву. При цьому вказала, що має намір здійснити запити до архіву та відділу кадрів порту стосовно клопотання позивача про зобовязання надати докази по справі, та за можливості письмові докази будуть надані у наступному судовому засіданні.

Представник Держави Україна до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. При цьому, судом направлялись судові повістки про виклик представника відповідача за адресою, вказаною ОСОБА_1 у позовній заяві, а саме: м. Київ, вул. Банкова, 11.

Вислухавши позивача та представника відповідача ДП «Іллічівський морський торговельний порт», дослідивши матеріали справи, та проаналізувавши частину заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до Держави Україна, працівників суду та суддів, суд приходить до висновку, що провадження по справі у частині вимог, заявлених саме до працівників суду та суддів, необхідно закрити.

Зазначений висновок суду ґрунтується на наступному.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року встановлено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» № 6 від 12.06.2009 року, судам розяснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, п. 1, 7 і 9 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 КАС України, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є субєктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку із розглядом судових справ.

Отже, законодавством визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, повязаних із підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Таким чином, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено. Таким чином, у відкриті провадження у такій справі слід відмовити на підставі пункту 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, а у разі відкриття провадження у справі, його слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що провадження по справі у частині вимог, заявлених до працівників суду та суддів, слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. 205 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» № 6 від 12.06.2009 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог з залученням в якості співвідповідачів судів, працівників суду та суддів, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня постановлення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Васильків О. В.