Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/3517/14-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 39 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Зарицької Г.В., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.06.2012 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_3, та визначити їй додатковий строк тривалістю 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що після смерті її діда ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відкрилась спадщина на 38/100 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями за АДРЕСА_1 в м.Малині Житомирської області, належного йому за життя на праві власності. Зазначає, що на момент смерті разом з ОСОБА_5 проживали його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_4, однак свідоцтво про право на спадщину ними не було отримано. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 батько позивачки ОСОБА_4 продовжував проживати в зазначеному будинку до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після смерті ОСОБА_4, жоден із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Однак, згодом позивачці стало відомо, що її тітка ОСОБА_3 злочинним шляхом отримала у Малинській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 на 38/100 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями за АДРЕСА_1 в м.Малині Житомирської області, що в подальшому стало приводом для звернення позивачки до правоохоронних органів (а.с.7,8). Згідно вироку Малинського районного суду Житомирської області від 26.09.2014 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України, а тому, на думку позивача, вказані обставини є підставою для визнання свідоцтва про прийняття спадщини за законом від 08.06.2012 року ОСОБА_3 недійсним та визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 08.06.2012 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 на 38/100 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями за АДРЕСА_1 в м.Малині Житомирської області, в частині спадщини, що складається з 19/150 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями за АДРЕСА_1 в м.Малині Житомирської області. В решті позову відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині задоволених вимог, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу і просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині. Зазначає, що у ОСОБА_2 відсутнє право на спадщину, оскільки нею не було подано заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а тому оскаржуване свідоцтво жодним чином не порушує права позивача.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції не знайшов підстав для визначення ОСОБА_2 додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, і відмовив у задоволенні вказаного позову. В цій частині судове рішення не оскаржується.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 у протиправний спосіб отримала свідоцтво на право власності за законом на 38/100 часток спірного домоволодіння, у тому числі на 19/150 часток житла, яке належало її покійному брату ОСОБА_4, так-як ОСОБА_3 не мала права на спадкування 19/150 часток вказаного домоволодіння оскільки вона разом з ним не проживала (а.с. 39) та не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Колегія суддів частково погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.1258 ЦК України спадкування за законом здійснюється у порядку черговості.

У першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, у другу чергу - брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.ст.1261, 1262 ЦК України).

Статею 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Судами встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на будинок № 1059 від 10.05.1989 року (а.с. 41 зворот) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.1989 року (а.с. 42 зворот, 43) ОСОБА_5 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1

ОСОБА_5 подарував своїй дочці ОСОБА_3 62/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 і у його власності залишилась решта 38/100 часток вищевказаного домоволодіння (а.с.40-41).

На час смерті ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 28 зворот), разом з ним в будинку по АДРЕСА_1 м.Малин були зареєстровані та проживали : дружина ОСОБА_6 (а.с. 59 зворот) та син ОСОБА_4 (а.с. 20), що також встановлено вироком Малинського районного суду Житомирської області від 26.09.2014 року та залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року під час огляду талонів зняття з реєстраційного обліку, адресних листків вибуття та будинкової книги (а.с.9-16).

Дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_4 успадкували частину майна ОСОБА_5 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час прийняття спадщини, що підтверджується будинковою книгою (а.с.76). Дочка ОСОБА_3 успадкувала частину майна ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 29).

За таких обставин, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийняли спадщину за законом по 19/150 часток домоволодіння АДРЕСА_1, кожен.

13.09.2006 року ОСОБА_6 знялась з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 (а.с.75) та зареєструвала своє місце проживання в АДРЕСА_1 (а.с.60).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла (а.с.49 зворот). Спадщину після її смерті прийняла дочка ОСОБА_3, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.50). Таким чином ОСОБА_3 у спадщину після смерті батьків перейшло 38/150 частки домоволодіння АДРЕСА_1, а решта 19/150 частки цього домоволодіння залишилась в користуванні брата ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер (а.с.65 зворот).

У встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк жоден із спадкоємців не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після його смерті.

Згідно будинкової книги на день його смерті ніхто у спадковому будинку по місцю його проживання не був зареєстрований та не проживав.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 11.10.2012 року визначено ОСОБА_2, дочці померлого ОСОБА_4, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.69). 26.10.2012 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою (а.с.66).

Однак, вказане рішення Малинського районного суду Житомирської області було скасоване рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23.05.2013 року (а.с.76) та відмовлено позивачу у задоволенні позову.

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 26.09.2014 року (а.с. 9-11) ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України. Встановлено, що реалізуючи свій злочинний умисел, достовірно знаючи про те, що на час відкриття спадщини у зв'язку із смертю батька ОСОБА_5, разом із ним проживала його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_4, які відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину та усвідомлюючи те, що вона пропустила строк прийняття спадщини на майно свого покійного брата у розмірі 19/150 часток домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_3 подала до Малинської державної нотаріальної контори довідку № 2022 від 15.05.2012 року, яка містить неправдиві відомості. Шляхом подання підробленої довідки № 2022 від 15.05.2012 року державному нотаріусу Малинської державної нотаріальної контори, яка підтверджувала відсутність будь-яких перешкод у спадкуванні за законом ОСОБА_3 решти частини житлового будинку, який належав ОСОБА_5, вона використала завідомо підроблений документ та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.06.2012 року, за яким оформила право на 38/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 м.Малин після смерті батька ОСОБА_5 (а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як зазначено в ч. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 мала право на спадкування після смерті свого батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 і прийняла спадщину, а також мала право на спадкування після смерті брата ОСОБА_4.

У ОСОБА_2 не виникло право на спадкування після смерті її діда - ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_4 його дочка ОСОБА_2 спадщину не прийняла і остання не оскаржує рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року в частині відмови у наданні їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4.

Дійшовши до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 щодо визначення їй додаткового строку, суд першої інстанції задовольнив іншу вимогу, не звернувши увагу на приписи ст.ст.1, 3 та 15 ЦПК України, які передбачають захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається до суду.

З аналізу зазначених норм вбачається, що захисту підлягає тільки порушене право особи, а тому задоволення вимог спадкоємця можливе у разі доведеності обставин, що свідчать про прийняття ним спадщини у відповідності до вимог ст.ст.1268 та 1269 ЦК України, в т.ч. і подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини у визначений судом додатковий строк.

Отже, встановивши, що позивач ОСОБА_2, як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_4, спадщину у встановлений строк не прийняла, оскільки постійно не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та заяву нотаріусу у встановлений законодавством строк не подала, доказів поважності причини його пропуску також не надала, суд помилково визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.06.2012 року в частині спадщини, що складається з 19/150 часток жилого будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 оскільки видачею останнього права ОСОБА_2 не порушуються.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Посилання позивача на вирок суду колегія суддів вважає безпідставним, оскільки останнім ОСОБА_3 засуджена за використання завідомо підробленого документа при оформленні свідоцтва про право на спадщину, тобто доведено факт отримання відповідачем у протиправний спосіб свідоцтва про право на спадщину на частину майна її брата ОСОБА_4, що не потребує доказуванню.

Вироком суду також встановлено, що ОСОБА_2 спадщину після смерті батька ОСОБА_4 не приймала і у обвинуваченні суд не вказав на те, що винними діями засудженої заподіяно шкоду позивачу, а тому доказування порушення прав останньої підлягало у цивільному судочинстві.

Доводи позивача щодо недобросовісних дій ОСОБА_3, якими створено перешкоди у прийнятті нею спадщини, можуть бути зазначені підставою позову для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, але не є безумовною підставою для визнання свідоцтва недійсним без доведення факту прийняття спадщини позивачем.

На підставі викладеного, рішення суду в частині задоволених вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року скасувати в частині задоволення позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.06.2012 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 на 38/100 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями за АДРЕСА_1 в м.Малині Житомирської області, в частині спадщини, що складається з 19/150 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями за АДРЕСА_1 в м.Малині Житомирської області, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаного позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: