Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/12782/14-ц

Провадження № 2/185/670/15

09 лютого 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бабій С.О., при секретарі Сліпченко С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Перша ОСОБА_2 державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності та факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

29.12.2014 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, якою просить встановити факт прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 від померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вигляді земельної ділянки площею 0,0852 га, що розташована в м. Павлограді Дніпропетровської області по вул. Московській, буд. 79, та визнати право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0852 га, що розташована в м. Павлограді Дніпропетровської області по вул. Московській, буд. 79, що знаходилась у власності ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що 28 жовтня 2011 року він отримав спадщину за заповітом від померлого ОСОБА_5 в розмірі 1/4 будинку 79 по вулиці Московській м.Павлограда. Цього ж дня він отримав спадщину за заповітом від померлої ОСОБА_4 у розмірі 3/4 частини будинку 79 по вулиці Московській м.Павлограда, що обставини підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом та витягами з Державного реєстру прав. Отримавши фактично будинок 79 по вулиці Московській м. Павлограда і зареєструвавши право власності на будинок позивач не отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку біля будинку розміром 0,0852 га, але фактично прийняв спадщину, проживаючи в указаній будівлі з жовтня 2014 року, користуючись земельною ділянкою. 08 грудня 2014 року Перша ОСОБА_2 нотаріальна контора відмовила позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку біля будинку 79 по вул.Московській м.Павлограда, у в зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку не було належним чином зареєстровано за спадкодавцем ОСОБА_4

До суду від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 міська рада Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представником відповідача ОСОБА_6 надана письмова заява про розгляд справи за її відсутності. У вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Третя особи у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представником надано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч.1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що 17 лютого 1998 року згідно договорів дарування житлового будинку і земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_7, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку та будинок, що розташовані в м.Павлограді по вул. Московській,79 (а.с.13, 14).

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ДП № 982ж від 23.08.1995 року (а.с.15).

09 жовтня 1999 року померла ОСОБА_3, ці обставини підтверджую копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 268353 від 09 жовтня 1999 року, запис № 1208 (а.с.17).

09 грудня 2006 року померла ОСОБА_4, про що зроблено актовий запис №1633 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду (а.с.18).

28 жовтня 2011 року позивач отримав спадщину за заповітом від померлого ОСОБА_5 в розмірі 1/4 будинку 79 по вулиці Московській м.Павлограда. та спадщину за заповітом від померлої ОСОБА_4 у розмірі 3/4 частини будинку 79 по вулиці Московській м.Павлограда (а.с.6, 7,9,10).

08 грудня 2014 року Перша ОСОБА_2 нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.12).

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі - продажу земельної ділянки був укладений у 1998 році, правовідносини, що виникли між сторонами, підлягають врегулюванню Цивільним кодексом Української РСР, в редакції 1963 року.

Згідно ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р., за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України Про власність, який діяв на момент укладення угоди, громадянин набуває права власності на майно, отримане внаслідок укладення угод, не заборонених законом.

Так само відповідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 від померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вигляді земельної ділянку площею 0,0852 га, що розташована в м. Павлограді Дніпропетровської області по вул.. Московській, буд. 79 з огляду на прийняття та оформлення ним прав на будинок, розташований за даною адресою, у судовому засіданні встановлено.

Так само вимоги позивача про визнання за ним права власності на земельної ділянку площею 0,0852 га, що розташована в м. Павлограді Дніпропетровської області по вул. Московській, буд. 79, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до положень пункту 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Із матеріалів справи (а.с.12) вбачається, що позивач своєчасно звернулася до Перша ОСОБА_2 державна нотаріальна контора Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Керуючись ст. ст. 47, 224, 227 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, ст.ст.15, 16, 392, 1218, 1223, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 3,11,15, 57-61, 208-210, 212 - 215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 від померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вигляді земельної ділянку площею 0,0852 га, що розташована в м. Павлограді Дніпропетровської області по вул. Московській, буд. 79,

Визнати право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0852 га, що розташована в м. Павлограді Дніпропетровської області по вул. Московській, буд. 79, що знаходилась у власності ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій