Справа № 158/953/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 22-ц/773/1232/15 Категорія: 2 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частки квартири за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частки квартири.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб (повторного) серії НОМЕР_1 від 20.11.2014 року позивач ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Турійського районного управління юстиції Волинської області 13.01.1952 року, за актовим записом № 1.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 лютого 1994 року Олицькою селищною радою народних депутатів Ківерцівського району Волинської області, квартира за АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а. с. 6).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст.15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року (на час виникнення спірних правовідносин) та ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», громадянин, який став власником приватизованого ним майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, подарувати, обмінювати, здавати в оренду, здати в оренду, заповісти, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Статтею 16 Закону «Про власність»та ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Крім цього ст. 17 Закону «Про власність»визначено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

З правового аналізу вищенаведених норм у випадку приватизації квартири на одного з подружжя, така квартира є його приватною, особистою власністю, а відповідно не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя.

Кожен з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном (ч.3 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України).

В силу ст. 59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з врахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей.

27 травня 2011 року ОСОБА_1 склав заповіт, розпорядившись вказаною квартирою на користь свого онука - ОСОБА_4 (а. с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 12 серпня 2014 року (а. с. 4).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №20/2015 ОСОБА_4 прийняв спадщину за заповітом № 104 від 27 травня 2011 року, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори Ківерцівського району Волинської області від 27 січня 2015 року (а. с. 22 зворот).

Як було встановлено в судовому засіданні, апелянту ОСОБА_2 та її представнику ОСОБА_3 було достеменно відомо, що ОСОБА_1 було здійснено приватизацію даної квартири на своє ім'я. Водночас приватизацію даної квартири ні позивач ОСОБА_2, ні представник ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не оспорили.

Доводи апелянта про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки вказана квартира згідно наявних у матеріалах справи доказів, одержана відповідачем безоплатно у період шлюбу у приватну власність в наслідок приватизації, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином у власність у безоплатному порядку квартиру із державного житлового фонду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 вказував, що не заперечує право ОСОБА_2 на обов'язкову частку в спадщині в спірній квартирі, що залишилась після смерті ОСОБА_6 Також відповідач зауважив, що він не заперечує щоб ОСОБА_2 проживала і в подальшому у даній квартирі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно перевіривши доводи сторін, надавши належну правову оцінку дослідженим доказам та фактичним обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено обставин, які давали б суду можливість визнати дану квартиру спільною сумісною власністю за наявності чинного свідоцтва про право власності на житло набуте в порядку безоплатної приватизації..

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: