02.03.2015 Єдиний унікальний номер 205/9331/14-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
02 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Остапенко Н.Г.
при секретарі Шевцовій М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Ленінський відділ державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод у реалізації права власності, -
06 листопада 2014 року позивачі звернулися до Ленінського районного суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Ленінський відділ державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод у реалізації права власності.
В обґрунтування позовних вимог, згідно останні уточнень вказали, що квартира АДРЕСА_1 належить їм на підставі свідоцтва про право власності на майно від 21.02.1995 року та свідоцтва про передачу майна відповідачем в рахунок погашення боргу від 10.01.2013 року.
З липня 2012 року ОСОБА_3 добровільно залишив квартиру АДРЕСА_2.
Відповідач не є членом сім*ї , а також не є власником спірного житла, а саме: квартири АДРЕСА_2.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
В судове засідання позивач ОСОБА_2, не з'явився, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином. Письмово просив справу розглядати за його відсутності.
В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я». Причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за відсутності не надходило.
В судове засідання представник третьої особи - Ленінського відділу державної міграційної служби України у Дніпропетровській області не з'явився, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином. Причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за відсутності не надходило.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом.
Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що на праві спільної часткової власності, згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 1995 року ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1. /а.с.5/
Згідно договору купівлі-продажу ? частини квартири від 08 червня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купив ? частину квартири АДРЕСА_1./а.с.8/.
Крім того, згідно свідоцтва від 10 січня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на підставі постанови державного виконавця та акта про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 належить на праві власності майно, яке складається: ? частини квартири№5 загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 55,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, дане майно раніше належало боржнику ОСОБА_3./а.с.10/
Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 1995 року та свідоцтва про передачу майна в рахунок погашення боргу від 10.01.2013 року.
Згідно свідоцтва про шлюб виданого 26 вересня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1» /а.с.22/
В судовому засіданні встановлено, що відповідач в квартирі АДРЕСА_4 не проживає з липня 2012 року, в квартирі відсутні його особисті речі, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.Також даний факт підтверджується актом обстеження спірної квартири за підписом начальника КЖЕП «Центральний» від 16.12.2014 року (а.с.48).
У відповідності зі ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок (частина будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і членів їхніх родин і мають право розпорядиться своєю власністю за своїм розсудом, подарувати, продати, заповідати, здати в оренду, обміняти, закласти, зробити інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідачі добровільно виписатися із житлового приміщення не бажають, чим порушують право позивача розпоряджатися своєю власністю.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно п. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).
Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивачів на квартиру АДРЕСА_1, ту обставину, що відповідач не проживає в ній з липня 2012 року, а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі .
В порядку ст.. 88 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати у розмірі 243,60 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 358, 286, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 217,224 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Ленінський відділ державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод у реалізації права власності-задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у реалізації права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_3 із реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Н.Г. Остапенко