АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2162/15 Справа № 175/4316/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бойко О. М. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою та просив ухвалити рішення яким виселити відповідачів у справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_6 з кімнати площею 8,6 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, а також зобов"язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 надати його представникові ключі від тамбура та квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, не погодившись із зазначеним рішенням, звернулась з апеляційною скаргою, де ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2006 року, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, було виділено в користування жилу кімнату площею 8,6 кв.м., вбудовану шафу площею 0,7 кв.м., яка розташована в коридорі, а ОСОБА_7 було виділено: жилу кімнату площею 22,0 кв.м. з балконом, площею 0,9 кв.м. та вбудованою шафою, площею 0,7 кв.м. Кухню, площею 5,6 кв.м; вбиральню, площею 1,1 кв.м.; ванну кімнату, площею 2,1 кв.м. та коридор, площею 4,9 кв.м. було залишено у загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Згідно з рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2010 року, за ОСОБА_2 та ОСОБА_7, за кожним окремо, було визнано на праві спільної часткової власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

З 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 склалися неприязні стосунки, в наслідок чого. 25 січня 2013 року ОСОБА_2 вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч.1 ст.115 КК України, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті колишній дружині - ОСОБА_7.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2013 року, до ОСОБА_2 були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в психіатричну лікарню з суворим наглядом, де позивач перебуває до теперішнього часу.

Відповідач ОСОБА_5, був призначений опікуном над неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та у січні 2013 року вселився у спірну квартиру в якості опікуна неповнолітніх дітей.

На даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані та фактично проживають діти позивача ОСОБА_2: ОСОБА_4, 1996 року народження та ОСОБА_6, 1998 року народження, що підтверджується довідкою ЖЕК-1 №821.

Згідно до вимог ст. 16 ЦК України позивач, звертаючись до суду, на власний розсуд обирає спосіб захисту, та в силу ст. 10 ЦПК України зобов"язаний довести його підстави.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що право користування частиною квартири тісно пов'язано саме із особою позивача, як власника майна, а не з особою його представника, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Тобто, колегія суддів вважає, що перешкоди матері позивача, як його представнику за довіреністю, у користуванні спірною частиною квартири, не є тотожними з правом позивача, саме як власника.

Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, на теперішній час у відношенні позивача застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення його у психіатричну лікарню з суворим наглядом, де позивач перебуває до теперішнього часу, тому, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено перед судом, що саме позивачу, особисто, чиняться перешкоди у користуванні власністю та які конкретно перешкоди чинять відповідачі позивачу у користуванні квартирою. Тобто, жодним доказом не обґрунтовано доводи про те, що відповідачі не допускають представника позивача до спірної квартири для здійснення нею права користування та розпорядження майном позивача, а також не надані юридичні обґрунтування таких прав у представника позивача.

Таким чином, посилання позивача у обґрунтування позову про те, що відповідачі відмовляють матері позивача у наданні ключів та доступу до його частини квартири, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки, позивачем не надано доказів наявності повноважень у його представника на вчинення дій, що пов"язані саме з реалізацією права власності позивачем (розпорядження, користування, володіння), щодо спірної частини квартири. Не надано доказів наявності договірних відносин, зокрема, між позивачем та його матр"ю, що надають матері позивача право користування та розпорядження майном, що є у власності позивача та є спірним у даному позові. Відсутнє обґрунтування позову щодо винесення рішення на користь особи, яка не є стороною у справі, в частині щодо передачі ключів саме представнику позивача.

За наявності відповідних правових підстав, позивач не позбавлений права звернення до суду з відповідними вимогами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до вимог ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

В.А.Ремез