АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3588/15 Справа № 199/9716/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

при секретарі Ялової Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів та просила стягнути з відповідача на її користь неустойку від суми несплачених аліментів, яка виникла станом на 01 квітня 2013 року у розмірі 57680,81 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року позовну заяву було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несплату аліментів у розмірі 2 000 гривень 00 коп. та судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн. У іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 25.09.2003 року було розірвано. Від спільного життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якого батьком вказаний ОСОБА_2.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 05.08.2003 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 28.07.2003 року і до повноліття дитини (а.с.10).

На підставі заяви боржника ОСОБА_2 постановою Відділу ДВС Енергодарського міського управління юстиції від 28.05.2008 року виконавче провадження про стягнення аліментів було закінчено, та виконавчий лист для виконання був переданий до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції за місцем його проживання: АДРЕСА_1

Довідками Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції розрахована заборгованість відповідача по сплаті аліментів, яка станом на 31.12.2014 року складає 4 625 гривень 90 коп. і яку відповідач не заперечував погасити.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, посилався на ті обставини, що відповідач сплачує аліменти регулярно та щомісячно, заборгованість виникла не через його ухилення від сплати аліментів, а через зміну суми аліментів кожні півроку згідно з експрес випусками держстату головного управління статистики у Дніпропетровській області, однак зазначив, що на теперішній час заборгованість по аліментах не сплачена, у теперішній час відповідач не працює та перебуває на обліку Лівобережного центру зайнятості з 13.01.2015 року, та враховуючи, що відповідач не надав розрахунку суми пені, які він визнає, вважав за необхідне зменшити розмір неустойки (пені) за несплату аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача пеню у розмірі 2 000 гривень 00 копійок.

Однак, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанці, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 195 Сімейного Кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Як встановлено в ході розгляду справи, Відповідач, не заперечував проти заборгованості зі сплати аліментів в сумі 4 625,90 грн., нарахованої згідно довідки-розрахунку складеної державним виконавцем станом на 31.12.2014 року (а.с.94), та зазначав, що вказана заборгованість виникла не з його вини, оскільки, ним регулярно здійснювалась сплата аліментів, однак не в повному обсязі, через що вказана заборгованість і виникла. Судом встановлено та підтверджується довідками Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, що відповідачем виплачувались аліменти регулярно у розмірі приблизно 600 грн. щомісячно, однак, через зміну суми аліментів кожні півроку згідно з експрес випусками держстату головного управління статистики у Дніпропетровській області утворилась вказана заборгованість.

. 1 . 196 ' , . 22 15 2006 3 "? ? ? ?, ? ", , ' , ? ? () . .

Виходячи зі змісту зазначеної норми та положень ст. ст. 214, 215 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен був встановити факт заборгованості за аліментами, вину платника в її виникненні, період часу, за який виникла ця заборгованість, час її погашення та період, на який було прострочено сплату аліментів, - з моменту виникнення до її погашення, і залежно від характеру правовідносин сторін встановити правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції станом на 31.12.2014 року заборгованість відповідача по аліментам складала 4 625,90 грн.

Стягуючи неустойку, суд першої інстанції виходив з того, що Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 05.08.2003 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 28.07.2003 року і до повноліття дитини (а.с.10).

У зв'язку з ратифікацією Україною Угоди про захист прав дітей та внесення у разом із цим змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення мінімального розміру аліментів державним виконавцем не було повідомлено відповідача щодо необхідності проведення доплати за аліментами у спірний період. При цьому суд керувався лише розрахунком, наданим позивачкою.

Суд першої інстанцій не перевірив заперечень відповідача щодо наявності чи відсутності його вини у виникненні заборгованості в розмірі 4 625,90 грн., оскільки, як зазначав останній, за рішенням (постановою) суду про стягнення з нього аліментів з 28.07.2003 року, стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, а застереження що стягувана сума повинна бути не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину та не меншою 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, державним виконавцем відповідачу роз"яснено не було, ніяких доказів про те, що виконавча служба повідомляла відповідача про зміни розміру аліментів через зміну суми аліментів кожні півроку згідно з експрес випусками держстату головного управління статистики у Дніпропетровській області суду не надано.

Про причини утворення у нього заборгованості по аліментам відповідач дізнався лише 30 грудня 2014 року з отриманого від державного виконавця роз"яснення на його заяву від 16.12.2014 року.

Колегією суддів було встановлено, що з 2010 року відповідач належним чином виконував покладені на нього судом обов"язки щодо виплати аліментів на користь позивача на утримання дитини, що також підтверджено розрахунком заборгованості наданим державним виконавцем, згідно до якого, станом на 31.12.2014 року кожного місяця відповідачем відбувалась сплата аліментів.

Враховуючи той факт, що розрахунок розміру аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу розраховується виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, згідно п.7.5.2. Наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N 74/5 "Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій".

Згідно п.7.5.5. Наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N 74/5 "Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій" державний виконавець зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам.

Крім того, відповідно до вимог ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам.

Колегією суддів встановлено, що у даному випадку дійсно, відповідач не був обізнаний про зміну розміру аліментів, а державний виконавець не здійснив контроль за правильністю розрахунку та не сповістив відповідача про зміну розміру аліментів у зв'язку із зміною даний Держстату Головного Управління статистики у Дніпропетровській області, тому, вини відповідача у наявності заборгованості по сплаті аліментів не встановлено.

Щодо доводів відповідача у заперечення висновку суду щодо ненадання ним свого розрахунку пені, колегія суддів вважає наступне. Оскільки, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо и сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81 цс 13, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку суд першої інстанції помилково поклав на відповідача обов'язок надати розрахунок пені, оскільки, виходячи з вищевикладеного це є обов'язком позивача надати розрахунок, у обґрунтування своїх вимог, а обов'язок суду його перевірити на відповідність, відповідно для відповідача це є право. А отже, суд першої інстанції, зменшуючи розмір пені, не здійснив перевірку суми її обрахування за правилами ст. 196 СК України, що є порушенням норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки, заборгованість по аліментам виникла не з вини відповідача, відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення пені.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, у зв"язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з підстав передбачених ст.. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді