АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Перформер», про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «СК «Універсальна», третя особа - ТОВ «Перформер», про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її чоловік ОСОБА_4 працював на посаді водія у ТОВ «Перформер». Між ТОВ «Перформер» та ПАТ «СК «Універсальна»

5 листопада 2012 року було укладено договір обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті. 15 вересня 2013 року на автодорозі Київ-Знам'янка сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в Смілянській міській лікарні. Відповідно до акту про нещасний випадок Н-1 від 16 жовтня 2013 року вищезазначена дорожньо-транспортна пригода є нещасним випадком, що стався на виробництві. 16 травня 2014 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. 29 травня 2014 року вона звернулася до відповідача із заявою про отримання страхової суми. Листом від 23 червня 2014 року їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Вважаючи вказану відмову незаконною та необґрунтованою, просила стягнути з ПАТ «СК «Універсальна» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 102 000,00 грн. та моральну шкоду - 55 000,00 грн. разом із судовими витратами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, стягнути з відповідача на користь позивача страхове

_________________________________________________________

Справа № 761/33041/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/3918/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Кондратенко О.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

відшкодування у розмірі 102 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі

55 000,00 грн. та судовий збір.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкових висновків про те, що загиблий ОСОБА_4, був визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце, а також про те, що ця подія не є страховою, оскільки сталася поза обслуговуванням роботодавця загиблого - ТОВ «Перформер».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_3 подану ними апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ПАТ «СК «Універсальна» - СабітовС.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Представник ТОВ «Перформер», належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи сторонами визнано та встановлено судом, що

ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Перформер».

Між ПАТ «СК «Універсальна» та ТОВ «Перформер» 5 листопада 2012 року було укладено договір обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті № 5110/230/102313, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи -

ОСОБА_4 під час обслуговування поїздки (а.с. 9-10).

Умовами договору передбачено, що страховик, відповідно до Закону України «Про страхування», постанови Кабінету Міністрів України № 959 від 14 серпня 1996 року «Про затвердження Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», здійснює обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті та зобов'язується здійснити страхову виплату при настанні страхового випадку застрахованому (його спадкоємцям).

Згідно з п. 2.1.1 зазначеного договору, страховим випадком за договором, зокрема, є загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті.

Також судом встановлено, що 15 вересня 2013 року близько 16:00 год. на автодорозі Київ-Знам'янка на 209 км 850 м сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу типу сідловий тягач «DAF ХF 95.380», номерний знак

НОМЕР_3, з причепом «Mega MNW», номерний знак НОМЕР_1, що на праві власності належить ТОВ «Перформер», під керуванням застрахованої особи -

ОСОБА_4, та автомобіля «МАЗ» 630305041, номерний знак НОМЕР_2, який рухався у напрямку м. Кам'янка, що на праві власності належить ОСОБА_8, під керуванням ОСОБА_9

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20).

Постановою слідчого СВ Смілянського МВ УМВС України в Чернігівській області Добрянського М.В. від 28 вересня 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002115 від 15 вересня 2013 року, закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення внаслідок того, що ОСОБА_4 помер (а.с. 11).

Як вбачається з акту № 1, складеного 16 жовтня 2013 року за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 15 вересня 2013 року за участі водія ОСОБА_4, є нещасним випадком, який стався на виробництві (а.с. 12-15).

Зі свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що ОСОБА_4 за життя був чоловіком позивача (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 травня 2014 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лукяновою Т.І., спадкоємцем майна ОСОБА_4, а саме: страхової суми відповідно до договору обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті

№ 5110/230/102313 від 5 листопада 2012 року, що знаходиться у ПАТ «СК «Універсальна» на суму 102 000,00 грн., є дружина померлого - ОСОБА_2 (а.с. 21).

29 травня 2014 року позивач звернулася до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про перерахування їй страхової виплати у розмірі 102 000,00 грн., відповідно до п.п.6.3.1, 6.5, 6.6 договору (а.с. 22).

З листа ПАТ «СК «Універсальна» від 23 червня 2014 року (а.с. 23) вбачається, що позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що подія, яка мала місце, не є страховою.

Відмовляючи у задоволенні позову та стягненні страхового відшкодування, суд дійшов висновку про те, що обов'язку виплатити страхове відшкодування у відповідача не виникло, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини застрахованої особи та поза межами його трудових відносин зі страхувальником.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 991 ЦК України передбачено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Обґрунтовуючи свою відмову у виплаті страхового відшкодування, ПАТ «СК «Універсальна» у листі від 23 червня 2014 року посилалася на ті обставини, що постановою слідчого про закриття кримінального провадження встановлено вину ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце, а також на те, що наказ про відрядження останнього для роботи у ФОП ОСОБА_12 не відповідає вимогам трудового законодавства, а тому подія сталася поза обслуговуванням поїздки страхувальника ТОВ «Перформер».

Натомість, постановою слідчого СВ Смілянського МВ УМВС України в Чернігівській області Добрянського М.В. від 28 вересня 2013 року фактично встановлено лише відсутність в діянні складу кримінального правопорушення у зв'язку зі смертю його суб'єкта.

Зазначеною постановою не встановлено вину ОСОБА_4 в порушенні вимог ПДР України під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а тому вона не може мати преюдиційного значення для суду в розумінні ст. 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки такої події.

Інших доказів, з яких вбачається вина померлого у вчиненні кримінального або адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Також судом під час розгляду справи були встановлені наступні обставини.

Між ТОВ «Альта Ацтека Міллінг Україна» та ФОП ОСОБА_12 12 січня 2013 року було укладено договір перевезення вантажу автомобільним транспортом

№ 12012013 (а.с. 33).

Відповідно до договору оренди вантажних автомобілів та причепів, укладеного між ТОВ «Перформер» та ФОП ОСОБА_12, останньому надано в тимчасове користування вантажні автомобілі з причепами (а.с. 54).

15 січня 2014 року директором ТОВ «Перформер» видано наказ № 6-ПК на відрядження водія ОСОБА_4 для роботи на іншому підприємстві - ФОП

ОСОБА_12 (а.с. 30).

Водій ОСОБА_4 виконував рейс Черкаси-Миколаїв-Черкаси, в період часу з 1 вересня 2013 року по 16 вересня 2013 року з ненормованим графіком роботи по перевезенню кукурудзяних висівок, що підтверджується подорожнім листом вантажного автомобіля № 105362 та товарно-транспортною накладною (а.с. 31-32).

З викладеного вбачається, що ОСОБА_4 під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди виконував свої безпосередні трудові обов'язки згідно з наказом роботодавця про відрядження.

Крім того, як передбачено Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, з метою розслідування нещасних випадків зі смертельним наслідком створюється відповідна комісія.

На виконання зазначених вимог Порядку було створено комісію з розслідування випадку з водієм ОСОБА_4

Актом форми Н-1, затвердженим начальником територіального управління Держгірпромнагляду у Черкаській області Онишко В.І. 18 жовтня 2013 року, встановлено, що вказаний нещасний випадок стався на виробництві. При цьому перевіркою не виявлено порушень трудового законодавства з боку ОСОБА_4 та ТОВ «Перформер».

Наведене свідчить про те, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_4, є страховим випадком в розумінні вимог чинного законодавства та положень договору страхування.

Водночас колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що на запит нотаріуса про наявність та розмір страхових виплат, які підлягають виплаті на користь спадкоємців померлого ОСОБА_4 (а.с. 16), відповідачем було надано відповідь, згідно з якою страхова сума у розмірі 102 000,00 грн. підлягає виплаті на користь визначених законом спадкоємців (а.с. 17), що, в свою чергу, свідчить про визнання страховиком свого обов'язку сплатити страхове відшкодування.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

Також суд вважав, що позивачем не було доведено факту завдання йому діями ПАТ «СК «Універсальна» моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 23 ЦК України гарантує право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позовні вимоги про компенсацію моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що таку шкоду їй було завдано відмовою страховика виплатити страхове відшкодування.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов'язок доводити наявність збитків та моральної шкоди покладено на позивача.

На підтвердження завданої їй моральної шкоди, ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів, окрім виписки з медичної картки стаціонарного хворого та листка непрацездатності, з яких не вбачається причинно-наслідкового зв'язку між погіршенням здоров'я та відмовою ПАТ «СК «Універсальна» виплатити страхове відшкодування.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 55 000,00 грн. в якості компенсації моральної шкоди.

За таких обставин рішення суду назвати повністю законним та обґрунтованим не можна, а тому воно, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні страхового відшкодування з ухваленням нового про задоволення цих позовних вимог, пропорційно до чого на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає зміні розмір судового збору.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року скасувати в частині відмови у стягненні страхового відшкодування та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Перформер», про стягнення страхового відшкодування- задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 102 000,00 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_2 1 020,00 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко