Справа № 22-ц/780/3034/15 Головуючий у І інстанції
Провадження № 88-ц/780/23/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко В. І.
Категорія 1 01.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Білоконь О.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Бобка О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання незаконним розпорядження про передачу у приватну власність частини квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на частину квартири, визнання недійсним договору дарування частини квартири, відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визнання незаконним розпорядження про передачу у приватну власність частини квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на частину квартири, визнання недійсним договору дарування частини квартири, відшкодування моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що згідно ордеру НОМЕР_1 від 21 березня 1983 року він отримав трикімнатну квартиру на себе, дружину та двох синів, особовий рахунок був оформлений на нього. У лютому 2001 року він звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із позовом про зміну договору найму на кожного члена сім'ї, суд задовольнив позов, прийнявши рішення від 16 березня 2001 року, яке залишилось невиконаним. Скориставшись цим, ОСОБА_4 приватизувала дві кімнати, які їй не належали, про що йому стало відомо у червні 2003 року. Здійснення приватизації без письмової згоди всіх членів сім'ї та із використанням підроблених виписок із повного рішення, а також приватизацію приміщень загального користування (туалет, ванна, кухня, коридор) вважає протизаконним. Просив скасувати розпорядження завідуючої КП Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» м. Біла Церква від 02 квітня 2002 року в частині передачі в особисту власність частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4; визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право власності на спірну квартиру, видане на ім'я ОСОБА_4

В січні 2014 року ОСОБА_3 збільшив позовні вимоги, вказуючи на те, що діями відповідачів йому спричинено моральну шкоду в зв'язку із порушенням вимог законодавства з питань приватизації, порушенням його права на нормальні умови проживання та користування житлом. Просив зобов'язати КП Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» в особі Бринюк Т.Л. відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 20000 грн., із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 стягнути солідарно моральну шкоду 10000 грн., на користь ОСОБА_4 моральну шкоду 10000 грн. на подальше її лікування; визнати договір дарування частини квартири, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 і свідоцтва на право власності, видане 02 квітня 2002 року на ім'я ОСОБА_4 недійсним з причин недотримання вимог приватизаційного законодавства та приховування факту оспорювання АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач ОСОБА_3, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2014 року та ухвалити нове рішення.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2014 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволено частково.Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судові витрати 243,60 грн. В іншій частині позову про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3відмовлено. В решті рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2014 року залишено без змін.

Не погодившись з рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення колегії судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Також не погодившись з рішеннями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2014 року та Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилено, рішення міськрайонного суду та суду апеляційної інстанції залишено без змін.

03 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заслухавши думку осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з роз'ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у постанові від 30 березня 2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами", нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику. Ці факти повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

У своїй заяві про перегляд рішення суду заявниця посилається, як на нововиявлену обставину на те, що нею сплачено суму моральної шкоди в розмірі 400 гривень на користь ОСОБА_3 згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2006 року, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 03 жовтня 2006 року та квитанцією про сплату № 5674 від 03 жовтня 2006 року, а тому вважає, що ОСОБА_3 не в праві був вдруге пред»являти позов про стягнення моральної шкоди. Нововиявленою обставиною вважає постанову про закінчення виконавчого провадження від 03 жовтня 2006 року та квитанцію про сплату боргу, які на думку заявниці на момент ухвалення рішення Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року відомі їй не були.

Проте дана обставина не може бути розцінена як нововиявлена у розумінні ст. 361 ЦПК України, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи про рішення суду першої інстанції від 05 березня 2014 року та рішення апеляційної інстанції від 24 червня 2014 року заявниця знала, так як приймала участь у судових засіданнях, а також подавала на ці судові рішення касаційну скаргу. На час розгляду справи у суді апеляційної інстанції заявниці було відомо про наявність вироку Білоцерківського міськрайонного суду від 4 квітня 2006 року та виконавчого провадження про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у сумі 400 грн. Також їй було відомо про те, що вказана сума сплачена, оскільки вона сама її сплатила.

За таких обставин доводи заявниці, на які вона посилається як на нововиявлені обставини, не можуть розцінюватись як такі у розумінні положень ст.. 361 ЦПК України, у зв»язку з чим у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст.. 315, 365 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року за нововиявленими обставинами - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: