Суддя: Справа № 331/3105/15-ц
Провадження 2/331/1032/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

при секретарі Пакуло В.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- Громута В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів ,

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просив визнати недійсним п.10.2 кредитного договору № 0 від 02 жовтня 2006 року , укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Позовні вимоги ОСОБА_2 обгрунтував тим, що умови п.10.2 спірного договору щодо права банка підвищувати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, що прямо передбачено в ч.3 ст. 10561ЦК України, а тому наявні підстави встановлені ч.2 ст. 215 ЦК України для визнання недійсним вказаного пункту договору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, вказавши, що процентна ставка за договором підвищена позивачу відповідно до домовленостей сторін, через невиконання ОСОБА_2 умов договору, наявності заборгованості. Про зміну процентної ставки позивач був повідомлений належним чином, а отже підстав для задоволення позову немає.

Суд , вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 96750,00 доларів США строком до 02 жовтня 2027 року зі сплатою відсотків в сумі 10,3 % річних ( а.с.4-13).

П.10.2 договору встановлено, що відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору Банк відповідно до умов п.1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі: порушення позичальником кредитної дисципліни; погіршення фінансового стану позичальника; здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами , або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ. Вказаним пунктом договору передбачено також порядок збільшення процентної ставки (а.с.10).

Згідно наданого розрахунку , ОСОБА_2 не в повному обсязі здійснював погашення кредиту згідно графіку , оскільки щомісячний платіж за договором складає 940 доларі США п.1.2.2 договору.

22.02.2008 року Банком на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення, яке останнім отримане 11.03.2008 року, в якому зазначено, що у випадку прострочення платежу за кредитним договором ,Банк нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу (а.с.38,41).

Тобто встановлені обставини та відповідні ним правовідносини, дають суду дійти висновку, що положення з ч. 2 ст. 10561 та ст. 1061 ЦК у звязку з прийняттям Закону від 12 грудня 2008 р. № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» , якими передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору банківського вкладу щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною, набули чинності з 10 січня 2009 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справ, банк надсилав повідомлення про підвищення відсотків за кредитним договором 22.08.2008 року через порушення кредитної дисципліни , і зазначене повідомлення отримане ОСОБА_2 11.03.2008 року (а.с.41)

Таким чином, беручи до уваги закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58), рішення банку щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку прийняте до 10 січня 2009 р. відповідає положенням ЦК України та умовам договору (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів); позивач щодо підвищення процентної ставки був повідомлений належним чином.

Крім того , в судовому засіданні встановлено, що сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення процентної ставки, а тому зазначені умови договору мають виконуватись

Отже, оскільки кредитний договір був укладений 02 жовтня 2006 року, тобто до 10 січня 2009 р. і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити проценту ставку у випадку порушення позивачем зокрема, кредитної дисципліни, то це вже є домовленістю сторін , підстав для визнання недійсним договору в цій частині , встановлених ст. 215 ЦК України не встановлено, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України , суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Є. Жукова

03.07.2015