АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8967/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗН УА» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗН УА», третя особа: ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації та відшкодування завданої моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у вересні 2014 року.

Зазначав, що з 2011 року по 2013 року видання «Дзеркало тижня» опублікувало три статті в яких вказує на те, що позивач має судимість за розголошення державної таємниці, що не відповідає дійсності, принижують його честь, гідність та негативно вливає на його ділову репутацію. ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сайті «Дзеркало тижня» відповідачем було розміщено статтю? в якій наголошено на тому що ОСОБА_3 має судимість за розголошення державної таємниці, що є недостовірною інформацією, а саме міститься наступне висловлювання : «Теперь ОСОБА_3, который в 2009 году имел судимость за разглашение государственной тайны, будет руководить Институтом проблем гос- и местного самоуправления при президентской академии…». Про наявність інших двох статей позивач дізнався тільки після прочитання вищевказаної статті на сайті «Дзеркало тижня», в якій містяться посилання на інші дві статті в яких наявна неправдива інформація щодо судимості позивача, зокрема, опублікована в газеті «Зеркало недели. Украина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», журналіст, беручи інтерв'ю, зазначає наступне: «Уж и не говорю о всем известной в главгосслужбе информации о том, что новый глава этого чудо-агентства г-н ОСОБА_3 в 2009 году имел судимость за нарушение закона о государственной тайне!». Інша стаття датована також ІНФОРМАЦІЯ_5 року та розміщена на веб-сайті ТОВ «ЗН УА» на веб-сторінці «Дзеркало тижня» під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_6», в якій журналіст, беручи інтерв'ю, зазначає наступне: «Уж и не говорю о всем известной в главгосслужбе информации о том, что новый глава этого чудо-агентства г-н ОСОБА_3 в 2009 году имел судимость за нарушение закона о государственной тайне!». Також ІНФОРМАЦІЯ_5 року на веб-сайті ТОВ «ЗН УА» на веб-сторінці «Дзеркало тижня» була розміщена стаття: «ОСОБА_5 был шокирован рузультатом реформы госслужбы», де зазначена наступна інформація: «Пример реформирования госслужбы показывает исключение из правил. Поскольку рабочая группа, которую возглавляет министр юстиции ОСОБА_5, предлагала другие варианты реформирования этого направления. Об этом в инстервью ZN.UA заявил сам ОСОБА_5. Комментируя назначение ОСОБА_3, который в 2009 году имел судимость за разглашение государственной тайны, министр сказал: « Г-н ОСОБА_3 действительно личность специфическая…».

На підстав викладеного просив визнати інформацію, опубліковану на сайті та в газеті відповідача НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, недостовірною та такою що принижує честь, гідність та ділову репутацію та стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачем ТОВ«ЗН УА» шляхом публікації в газеті «Зеркало недели. Украина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», а саме:

«Уж и не говорю о всем известной в главгосслужбе информации о том, что новый глава этого чудо-агентства г-н ОСОБА_3 в 2009 году имел судимость за нарушение закона о государственной тайне!».

Зобов'язано ТОВ «ЗН УА» протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили опублікувати в газеті «Зеркало недели. Украина» спростування вищезазначеної інформації під заголовком «Спростування».

Стягнуто з ТОВ «ЗН УА» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 5000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалення нового про відмову у позові.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржено, тому, у відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що в інформаційно-аналітичному тижневику «Зеркало недели. Украина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року було надруковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3». Зазначена публікація є інтерв'ю журналістаОСОБА_6 з міністром юстиції ОСОБА_5, в якому журналіст, формулюючи питання, зазначає наступне: «Уж и не говорю о всем известной в главгосслужбе информации о том, что новый глава этого чудо-агентства г-н ОСОБА_3 в 2009 году имел судимость за нарушение закона о государственной тайне!».

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку що інформація, яка викладене в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», поширена відповідачем є недостовірною, оскільки містить відомості про подію, якої не існувало взагалі та в якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, які засуджуються суспільною мораллю, а тому позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

На підставі п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

За змістом ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації.

Згідно ч.3 цієї статті негативна інформація поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Відповідно до положень ст.277 ЦК України та ст.10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Згідно ч.2 ст.47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

З урахуванням наведеного, суттєвою відмінністю оціночних суджень від існування фактів є те, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню.

В даному конкретному випадку інформація про те, що позивач у 2009 году мав судимість за порушення закону про державну таємницю повинна доводитися у визначеному законом порядку і підтверджуватись належними і допустимими доказами.

Розповсюдження такого недостовірного факту порушує особисті немайнові права позивача, принижує його гідність, честь та ділову репутацію, а тому така інформація підлягає спростуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою даної норми визначено, що моральна шкода полягає у приниженні честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р., із подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи що стосовно позивача була поширена вищезазначена недостовірна інформація, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Суд також вірно відхилив посилання відповідача на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2009 року про визнання позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.8 ч.1 ст.212-2 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн., з огляду на те, що особа визнається такою що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, що визначено зазначеною вище нормою КК України, а згідно довідки Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України №31-01092014/00200 за обліками МВС ОСОБА_3, на території України, станом на 04.09.2014 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Доводи апеляційної скарги про те, що автор статті подаючи інформацію не була обізнана з юридичними поняттям «судимість», не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч вимогам вищезазначених статтей апелянтом не було надано до суду належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗН УА» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: