№ 556/377/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2015 року. смт.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Закревського Л.В.

при секретарі Басик Г.Т.

з участю:

прокурора Авруки М.С.

представника КЗ «Володимирецька ЦРЛ» Христяновича О.М.

відповідача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець справу за позовом Прокурора Володимирецького району в інтересах комунального закладу «Володимирецька центральна районна лікарня» до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Володимирецького району, діючи в інтересах держави в особі комунального закладу «Володимирецька центральна районна лікарня», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину, мотивуючи позовні вимоги тим, що 22.06.2014 року близько 17 год. 30 хв. в с. Воронки, Володимирецького району, а саме на туристичній базі відпочинку «Вулик», ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, в ході конфлікту, умисно наніс один удар скляною пляшкою, в область голови жителю АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, з якими 24.06.2014 звернувся за медичною допомогою, та у подальшому був госпіталізований та проходив лікування у травматологічному та неврологічному відділеннях КЗ «Володимирецька ЦРЛ», у період з 24.06.2014 по 21.07.2014 року.

Згідно висновку судово-медичної експертизи за №180 від 24.06.2014, у громадянина ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді тяжкої непроникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, ефалічного вираженого церебростенічного синдромів, забійної рани лобної ділянки зліва. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок від дії тупого предмету, можливо, внаслідок ударів рукою, ногою або скляною пляшкою, могли утворитися у вказаний в обставинах термін, і які згідно п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України №6 від 17.01.1995, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили довготривалий розлад здоров'я.

У ході досудового розслідування кримінального провадження №0000535 від 22.06.2014 року, потерпілим ОСОБА_4 подано заяву про припинення розгляду раніше поданої заяви за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень.

При розгляді справи було встановлено, що внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Володимирецька центральна районна лікарня» у період з 24.06.2014 по 21.07.2014 року, відповідно на лікування було затрачено 2833,74 грн.

Зазначені витрати закладу охорони здоров'я ОСОБА_2 до цього часу в добровільному порядку не відшкодовані.

Позов про відшкодування витрат, затрачених на лікування, у рамках кримінального провадження заявлений до суду не був.

В судовому засіданні прокурор Аврука М.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві просила їх задовольнити.

Представник КЗ «Володимирецької ЦРЛ» Христянович О.М. в судове засідання зявився заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив стягнути з відповідача на користь КЗ «Володимирецької ЦРЛ» витрати на лікування потерпілого від злочину.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання зявився заявлені вимоги не визнав, а також надав суду письмові заперечення проти позову та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи потерпілий ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Володимирецька центральна районна лікарня» у період з 24.06.2014 по 21.07.2014 року у травматологічному та неврологічному відділеннях.

Згідно висновку судово-медичної експертизи за №180 від 24.06.2014, у громадянина ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді тяжкої непроникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, ефалічного вираженого церебростенічного синдромів, забійної рани лобної ділянки зліва.

В частині 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» зазначено, що Судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 05.02.2015 року, прокурора прокуратури Володимирецького району Стельмащука А.В., якою було закрито кримінальне провадження №0000535 від 22.06.2014 року у звязку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно зі ст.61 ч.4 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З даної норми законодавства вбачається, що з особи на користь закладу охорони здоровя можна стягнути витрати на лікування потерпілого від злочину лише тоді коли особу визнано винною за рішенням суду.

Ч.1 ст. 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

А як вбачається з матеріалів справи потерпілий ОСОБА_4 відмовився від підтримання обвинувачення.

Також згідно акту №21 від 23.06.2014 року, про нещасний випадок невиробничого характеру в якому вказано, що згідно проведеного службового розслідування комісією ПАТ «Укртелеком» Рівненська філія, ЦТП №9 (смт.Володимирець), потерпілий ОСОБА_4 отримав вищевказані ушкодження під час піднімання по драбині, оступився та впав, тобто внаслідок особистої необережності.

За таких обставин суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_2 у заподіянні потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, у зв'язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Володимирецька центральна районна лікарня» у період з 24.06.2014 по 21.07.2014 року є не доведеною.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на підставі наданих та досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Володимирецька центральна районна лікарня» у період з 24.06.2014 року по 21.07.2014 року з тілесними ушкодженнями у вигляді тяжкої непроникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, ефалічного вираженого церебростенічного синдромів, забійної рани лобної ділянки зліва, звідки хоча і прослідковується причинно-наслідковий зв'язок з тілесними ушкодженнями, нанесеними йому нібито ОСОБА_2, проте, з наданих сторонами доказів, неможливо встановити внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження. Всупереч принципу змагальності сторін, прокурором не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів щодо підтвердження вини відповідача. В судовому засіданні неможливо встановити внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження від отримання яких перебував на стаціонарному лікуванні.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача витрат понесених закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 88, 212-215,233 ЦПК України, ст. 1206 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову прокурора Володимирецького району в інтересах комунального закладу «Володимирецька центральна районна лікарня» до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину відмовити.

Прокуратуру Володимирецького району звільнити від сплати судового збору на підставі п.11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Вступна та резолютивна частина рішення складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 16 червня 2015 року. Рішення у повному обсязі виготовлено 19 червня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Закревський Л.В.