Провадження № 2/161/311/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 лютого 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді - Пушкарчук В.П.

при секретарі - Акайомовій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Дельта Банк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк".

Позов обґрунтовує тим, що 08.05.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 199/ФКВ-07, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 56 520,00 доларів США з розрахунку 14,8 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з строк з 08.05.2007 року по 07.05.2012 року.

Відповідно до ст.ст. 512-519 ЦК України, ст.ст. 92, 95 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Постанови Правління НБУ № 369 "Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства", 30.06.2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", АТ "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанку" на користь АТ "Дельта Банку", відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З метою забезпечення повернення кредиту між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № 199/Zфквіп-07 від 08.05.2007 року, за умовами якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 78, 3 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності іпотекодавцю ? частини квартири на підставі Дубліката Свідоцтва про право власності на житло від 15.03.2007 року № 415-в, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.03.2007 року, реєстраційний номер 18213721 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 13938920, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 20.03.2007 року, та ? частини квартири на підставі Договору дарування квартири від 21.06.1994 року. Посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори Волинської області Сушик Л.А. та зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 24.06.2007 року за № 6941 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 18213721.

Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання умови кредитного договору, про що неодноразово повідомлявся позивачем, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на станом на 14.10.2014 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 709 108,05 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 536 583,61 грн.; сума заборгованості за відсотками - 172 524,44 грн.

Враховуючи вказане, позивач просить в рахунок виконання основного зобов'язання ОСОБА_1 щодо оплати заборгованості у розмірі 709 108,05 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк" та стягнути судові витрати пов'язані із розглядом справи.

В судове засіданні представник позивача Ліпкевич І.В. подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України.

Як вбачається із змісту ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлені строки його виконання та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 199/ФКВ-07 (а.с. 8-14), згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 56 520,00 дол. США з розрахунку 14,8 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з строк з 08.05.2007 року по 07.05.2012 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу.

Станом на 14.10.2014 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 709 108,05 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 536 583,61 грн.; сума заборгованості за відсотками - 172 524,44 грн.

З метою забезпечення повернення кредиту між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № 199/Zфквіп-07 від 08.05.2007 року (а.с. 18-20), за умовами якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 78, 3 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності іпотекодавцю ? частини квартири на підставі Дубліката Свідоцтва про право власності на житло від 15.03.2007 року № 415-в, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.03.2007 року, реєстраційний номер 18213721 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 13938920, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 20.03.2007 року, та ? частини квартири на підставі Договору дарування квартири від 21.06.1994 року. Посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори Волинської області Сушик Л.А. та зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 24.06.2007 року за № 6941 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 18213721.

На підставі ст.514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ "Дельта банк" перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 36 ЗУ "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 35 ЗУ "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Відповідно до п. 39 Постанови пленуму ВСУ № 5 від 30.04.2012 року, ... суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Що ж стосується положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07.06.2014 року, то суд вважає, що даний Закон не є підставою для відмови в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, даним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами.

Відчуження - це перехід права власності від однієї особи до іншої. Примусове відчуження майна можливе лише в порядку, визначеному законом, зокрема Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до даного Закону таке примусове відчуження полягає у реалізації майна з прилюдних торгів.

Мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій.

Суд вважає, що мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, що є предметом іпотеки за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишення позовної заяви без розгляду, зупинення чи закриття провадження за такою позовною заявою. Даний мораторій поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження

Відповідно до зазначених норм матеріального права і умов договору, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки слід задоволити і звернути стягнення на чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 78, 3 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" (, м. Київ, вул. Щорса, 36-б) права власності на майно.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача суд стягує судовий збір в сумі 3 654,00 грн., що був сплачений останнім при подачі позову до суду (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 526, 527, 549, 550, 1050, 1054, 1055 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 199/ФКВ-07 від 08.05.2007 року в розмірі 709 108 (сімсот дев'ять тисяч сто вісім) грн. 05 коп., звернути стягнення на предмети іпотеки відповідно до Договору іпотеки № 199/Zфквіп-07 від 08.05.2007 року, а саме чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом передачі Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" (, м. Київ, вул. Щорса, 36-б) права власності на майно.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 3 654,00 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. судового збору.

На період дії Закону України № 1304-VІІ від 03 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" рішення суду не підлягає зверненню до виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою ОСОБА_1, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.П. Пушкарчук