Справа № 1328/2810/12 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/2490/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника позивача Федорюк І.І., представника ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ "ВіЕс Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ "ВіЕс Банк"в особі представника Федорюк І.І.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необгрнутованим. Стверджує, що ОСОБА_5 є правонаступником ОСОБА_7, яка в забезпечення виконанння зобов»язань за кредитним договором від 11 червня 2008 року передала в іпотеку квартиру загальною площею 68,5 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Відмовляючи у задоволенні позову суд посилався на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,однак на дамку апелянта такий висновок суду є помилковим, оскільки судом не встановлено чи є у власності відповідачів інше нерухоме майно, а також не з»ясовано чи є воно єдиним житлом. Вважає, що даний закон є процесуальним та визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться, оскільки ним не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин та його чинність сама по собі не може бути підставою для відмови у позові. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника ОСОБА_3- ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 11.06.2008 року між ПАТ «Фольксбанк» правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № КF №49933 згідно якого позичальнику ОСОБА_6 було надано грошові кошти в сумі 65 000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 09 червня 2023 року під 12,5 % річних.

Відповідно до ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами статті 525, 526, 530 ЦК України зазначається, що зобов»язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором.

Одностороння відмова від виконання зобов»язання не допускається., боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання.

11.06.2008 року в якості гарантії забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Фольксбанк» правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру загальною площею 68,5 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м, яка знаходиться у АДРЕСА_1.

Із матеріалів справи та спадкової справи № 483/2013 року встановлено, що 07 лютого 2013 року померла відповідачка ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. Спадкоємцями квартири, яка перебуває в іпотеці позивача є ОСОБА_5, яку судом першої інстанції належно залучено до участі у справі як відповідача.

Відповідно до ст.589 ЦК України та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на квартиру, що є предметом іпотеки за кредитним договором № КF49933 від 11 червня 2008 року, суд керувався Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-У11 від 03.06.2014 року, відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об»єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно: загальна площа такого нерухомого житлового майна (об»єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Верховний суд України у постанові від 27 травня 2015 року висловив свою позицію з приводу застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( надалі Закон України «Про мораторій») та ця позиція у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

Зокрема, в постанові роз»яснено, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов»язання ( пунк 2 частини першої статті 263 ЦК України) що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов»язання, а не звільнення від його виконання. Відтак, встановлений Законом України «Про мораторій» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов»язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати ( відчужувати без згоди власника).

Згідно з п.4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов»язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Стаття 309 ч.1 п.4 ЦПК України зазначає, що підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕсБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29.12.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення згідно якого позовні вимоги ПАТ «ВіЕсБанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КF 49993 від 11.06.2008 року в розмірі 63 305,81 доларів США, що еквівалентно 505 541, 21 грн.- звернути стягнення на квартиру загальною площею 68,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною встановленою суб»єктом оціночної діяльності в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 2523 грн. з кожного судових витрат в користь ПАТ «ВіЕсБанк».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин