Справа № 344/1918/15-ц
Провадження № 22-ц/779/691/2015
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 11 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

На дану ухвалу ОСОБА_4 (стягувач) подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 10.11.2014 року на його користь з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за договорами позики в розмірі 121365 грн. Вказане рішення не виконане боржником, що є підставою згідно законодавства для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Посилається також на узагальнення Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, згідно з яким громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань. За таких обставин просив задовольнити подання державного виконавця, обмеживши ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній, та просив задовольнити.

Представник відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Права та обов'язки державного виконавця передбачено ст.11 Закону України "Про виконавче провадження". Пунктом 18 ч.3 цієї ж статті закріплено право державного виконавця, у процесі здійснення виконавчого провадження, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи зі змісту даної норми права, тимчасове обмеження у праві виїзду боржника застосовується судом у випадку встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Зважаючи на те, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається негайно тільки з участю державного виконавця, та з огляду на положення ст.ст.10, 60 ЦПК України, саме на державного виконавця покладається обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що з 26.12.2014 року на виконанні у відділі ДВС Івано-Франківського МУЮ перебуває виконавчий лист №344/10435/2014 від 19.12.2014р. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості на суму 121366,64 грн. (а.с.65-67). Державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника та кошти боржника на рахунках у банківських установах, зроблено запити в реєструючі органи (а.с.57-61).

Подання державного виконавця мотивовано тим, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному виконавчому листу.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції та з чим погоджується також апеляційний суд, із наданих державним виконавцем документів не встановлено правових підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а саме: не встановлено факту ухилення боржника від виконання зобов'язань. Надані державним виконавцем документи свідчать про факт наявності зобов'язання, однак не про факт ухилення останнього від виконання рішення суду. У матеріалах справи відсутні докази вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, направлення даної постанови боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення, як це передбачено частиною 1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження".

Із вищенаведеного вбачається, що державним виконавцем не дотримано вимог Закону України "Про виконавче провадження" щодо належного повідомлення боржника про відрите виконавче провадження, не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постановивши ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

О.Ю. Беркій