Справа № 146/1769/14-ц Провадження № 22-ц/772/832/2015Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 52 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: прокурора Ігнатова Р.Г.; позивача ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3; відповідача ОСОБА_4; представника органу опіки і піклування Мокрак Л.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю органу опіки і піклування Томашпільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

В с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, за участю Служби у справах сім'ї та молоді Томашпільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого 2 лютого 2008 року шлюбу із відповідачем ОСОБА_4 вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. 27 липня 2010 року їх шлюб розірваний. Рішенням Томашпільського районного суду від 25 грудня 2009 року відповідача зобов'язано до сплати аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу). Батьківський обов'язок ОСОБА_4 не виконує. З літа 2010 року відповідач, проживаючи окремо від сина, не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не виконує батьківського обов'язку щодо піклування про здоров'я дитини, духовний та моральній розвиток і взагалі не цікавиться життям сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується із сином, навіть по телефону; не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв'язку з чим утворилася заборгованість із сплати аліментів в розмірі 32 062,29 гр. Оскільки відповідач ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, вона просила позбавити його батьківських прав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2015 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 1243,60 гр., з яких: 243,60 гр. судового збору і 1000 гр. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду.

Вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права; не грунтується на належних та допустимих доказах; судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення по справі, а суд при прийнятті рішення керувався одними доказами та не брав до уваги інші, що свідчить про неповне з'ясування обставин справи.

У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити. Пояснив, що визнає свою вину в тому, що деякий час не спілкувався із сином і понад два роки не сплачував аліменти у зв'язку із своїми сімейними обставинами, через що має заборгованість станом на 1.10.2014 року в сумі 14 181,31 гр. Проте, прийняв міри для її погашення і сплати аліментів, а також їздив до сина у селище Вапнярку, спілкувався з ним і надалі буде продовжувати спілкуватися з дитиною. Не бажає, щоб його позбавили батьківських прав і просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач та її представник заперечили апеляційну скаргу, просять її відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно являється правильним, законним і справедливим.

Представник органу опіки і піклування заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Прокурор вважає, що рішення суду є законним, просить його залишити в силі, а апеляційну скаргу - відхилити.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що від зареєстрованого 2 лютого 2008 року між сторонами та розірваного 27 липня 2010 року шлюбу, вони мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5 на звороті, 6, 7), який після розлучення батьків проживає із матір'ю у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Із свідоцтва серії НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області 8 вересня 2008 року вбачається, що батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого народила мати - ОСОБА_10, являється ОСОБА_4 (а. с. 6).

Відповідач ОСОБА_4 за рішенням суду від 25.12.2009 року зобов'язаний до сплати аліментів на користь неповнолітнього сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 30 листопада 2009 року до повноліття (а. с. 12). Виконавчий лист № 2-724, виданий 14 січня 2010 року Томашпільським районним судом, по виконанню даного рішення суду, знаходився на виконанні у Вишенському відділі Державної виконавчої служби, яка не виконувала його і не контролювала його виконання боржником ОСОБА_4 (а. с. 9).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по виплаті аліментів ОСОБА_4, виданої головним державним виконавцем Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ Маліновським А.А., заборгованість станом на 1.10.2014 року становить 14 181,31 гр.

Державним виконавцем Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ 11.11.2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-724 від 14.01.2010 року, а виконавчий лист передано на виконання до Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ із зазначенням заборгованості по аліментам станом на 1.10.2014 року - 14 525,91 гр. (а. с. 44-45).

25.06.2010 року відповідач ОСОБА_4 звертався до Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ із письмовою заявою про відрахування із його заробітної плати аліментів за місцем його роботи - ТОВ «Фокстрот» і заява прийнята до виконання 29.06.2010 року за вх. № 09-25/1485 (а. с. 61).

Із довідки про доходи, виданої ДП «Фокстрот» ТОВ «Фокстрот» вбачається, що ОСОБА_4 з 16.02.2010 року по 10.11.2011 року працював на підприємстві і з його заробітної плати утримувалися аліменти (а. с. 54).

Довідка № 151014/04 від 15.10.2014 року видана ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» свідчить про те, що ОСОБА_4 з 11.11.2011 року по 18.01.2013 року працював у товаристві, аліменти із його заробітної плати не вираховувалися (а. с. 55).

Довідка видана Лівобережним МРЦЗ 16.10.2014 року свідчить про те, що ОСОБА_4 перебував на обліку як безробітний в Лівобережному МРЦЗ з 1 квітня 2013 року по 23 жовтня 2013 року, отримував дохід, із якого аліменти не вираховувалися (а. с. 56).

Довідка № 11 від 27.10.2014 року, видана ФОП ОСОБА_12 свідчить про те, що ОСОБА_4 працював з 23.10.2013 року по 31.07.2014 року, отримував заробітну плату, із якої аліменти не сплачувалися (а.с.57-58).

ОСОБА_4 з 12.08.2014 року по 30.09.2014 року працював у ФОП ОСОБА_13 та отримував заробітну плату, із якої аліменти не утримувалися, про що свідчить довідка № 9 від 15.10.2014 року (а. с. 59).

Після звільнення ОСОБА_4 працевлаштувався в магазин «Техноярмарок» (а. с. 60).

Відповідач ОСОБА_4 перерахував аліменти ОСОБА_2 розміром по 513,00 гр.: 3.11.2014 року, 24.11.2014 року, 4.12.2014 року і 29.12.2014 року (а. с. 63).

Орган опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації 23.10.2014 року дав висновок № 01-01-27/3185 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. У висновку зазначив, що ОСОБА_4 участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_8 не приймає, не навідує його, ні моральної, ні матеріальної допомоги не надає; самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться його здоров'ям, фізичним та розумовим розвитком, тому члени органу опіки і піклування вважають, що оскільки відмовившись від своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, є всі підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15).

Позивач у своєму позові просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх малолітнього сина з підстав, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, підтвердженням чого є довідка з дитячого садочка і висновок органу опіки і піклування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Стаття 150 СК України визначає перелік обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, якими зокрема є: виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка дитини до самостійного життя та інші.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 181 СК України зазначає способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, які визначаються за домовленістю між батьками: той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За правилами статі 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15-16 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У абзаці 2 п. 18 зазначеної постанови роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, ОСОБА_2, подавши позов про позбавлення батьківських прав батька дитини ОСОБА_4 із підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України має довести, що батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина та свідомо нехтує своїм батьківським обов'язком. А відповідач у свою чергу має довести, що він належним чином виконує свій батьківський обов'язок.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини.

Із зазначених норм матеріального права та роз'яснень слідує, що лише винна поведінка відповідача може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є результатом свідомої поведінки відповідача та допускається лише, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях відповідача.

В залежності від конкретних обставин у сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків, зокрема, бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування тощо.

Із пояснень представника органу опіки і піклування і відповідача вбачається, що 22.10.2014 року відповідачу у телефонному режимі було повідомлено про те, що на 23.10.2014 року призначено засідання комісії з питань захисту прав дитини. Оскільки відповідач не зміг з'явитися в цей день на засідання, він просив відкласти розгляд заяви ОСОБА_2 на інший день, про який просив попередити його завчасно. Зателефонувавши згодом до представника служби у справах дітей Томашпільської РДА, щоб дізнатися про наступну дату засідання, він отримав повідомлення про прийняте рішення комісії, яка дала свій висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Відповідач, розцінивши це як попереджуючий захід, і не бажаючи бути позбавленим батьківських прав відносно свого малолітнього сина, прийняв міри для зміни своєї поведінки в кращу сторону, а саме: перерахував аліменти в сумі 513 гр. на адресу позивача 3 листопада 2014 року (іще до подачі цього позову в суд) і продовжував перераховувати на адресу позивача аліменти по 513 гр.: 24.11.2014 року, 4.12.2014 року, 29.12.2014 року.

В ході розгляду справи судом відповідач особисто поїхав в селище Вапнярку до свого сина, де зустрівся з ним і спілкувався. Відповідач також пояснив, що має бажання і в майбутньому відвідувати сина, спілкуватися з ним і займатися його вихованням.

Вчинення відповідачем таких дій підтвердила позивач.

Позивач у своїй заяві, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просила саме з цих підстав позбавити його батьківських прав.

Ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалося.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач після розлучення із позивачем і окремого проживання із дитиною із 2010 року, спочатку сплачував аліменти протягом 2010-2011 років.

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

За правилами частини 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів з урахуванням всіх встановлених обставин та зібраних по справі доказів, оцінених в сукупності за правилами ст. 212 ЦПК України, із застосуванням вищезазначених норм сімейного права, прийшла до висновку, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідач категорично проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина, оскільки прагне брати участь у вихованні своєї дитини, вчинивши для цього певні кроки і до відкриття провадження у справі і під час перебування справи у провадженні суду, його поведінка носить часткову форму вини, не встановлено свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до сина ОСОБА_6, що являється підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

З огляду на вищевикладене і невідповідність висновків суду про наявність навмисних винних дій ОСОБА_4 по ухиленню від виконання своїх батьківських обов'язків, встановленим судом обставинам, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст. 19, 141, 150, 155, 180, 181 СК України, ст. 212, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю органу опіки і піклування Томашпільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двох місяців.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.В. Сопрун

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська