Провадження №2/0202/85/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 квітня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

при секретарі - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на свою користь за кредитним договором № PLRMAU20120029 від 28.04.2006 року у розмірі 104 370,37 грн.; з ПАТ «Акцент банк», ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., та з ОСОБА_1 на свою користь стягнути судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивач за основним позовом зазначив, що відповідно до договору № PLRMAU20120029 від 28.04.2006 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит 50 000,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 15,84 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.04.2013 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості була задоволена (а. с. 25-26).

Ухвалою суду від 01 червня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано (а. с. 55-56).

При новому розгляді справи Відповідач ОСОБА_1 при новому розгляді справи подав зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів. Вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вказав, що 28 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним було укладено кредитний договір № PLRMAU20120029 на суму 50000 грн. строком дії до 28.04.2013 p. В цей же день в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між вищевказаними особами було укладено договір застави на рухоме майно - автомобіль DAEWOO моделі Lanos TF69Y, рік випуску 2006, тип легковий седан-В, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_1.

На протязі трьох років відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) своєчасно вносилися платежі по договору відповідно до його умов, але в 2009 році в зв'язку з фінансовою кризою в Державі він втратив змогу виконувати умови договору належним чином, так як був приватним підприємцем і втратив доходи.

Не маючи можливості сплатити у визначений строк заборгованість за кредитним договором, він 06 листопада 2009 року передав ПАТ КБ «Приватбанк» належний йому автомобіль DAEWOO моделі Lanos TF69Y, рік випуску 2006, тип легковий седан-В, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3 для реалізації по ринковій ціні та направлення виручених коштів на погашення заборгованості.

24.11.2010 року він звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання йому інформації про стан нарахування та сплати по кредитному договору коштів а також про суму заборгованості за кредитом, сум пені та комісії.

Листом ПАТ КБ «Приватбанк» № 30.1.0.0/2 - 101124/2135 від 26.11.2010 р. в наданні запитуваної інформації йому безпідставно було відмовлено з посиланням на необхідність оплати за надання такої інформації суми в розмірі 500 грн.

В кінці жовтня 2011 року на його адресу від ПАТ КБ «Приватбанк» надійшла Додаткова угода до кредитного договору. Згідно даної Додаткової угоди його заборгованість перед банком станом на 28 жовтня 2011 року становила 24 675,83 грн., що вказано в додатку до неї. Вказана Додаткова угоди ним не була підписана.

Як стало йому відомо, переданий ним 06.11.2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль було виставлено на реалізацію на аукціоні лише 29 вересня 2011 року, тобто майже через два роки після його передачі банку, і було реалізовано 07 жовтня 2010 року за 42 500 грн.

Позичальником всі встановлені кредитним договором умови були виконані ще в листопаді 2009 року, після чого залишилась заборгованість ПАТ КБ «ПриватБанк» перед ним в сумі 29 551,61 грн. зайво отриманих коштів.

07 грудня 2011 року він звернувся рекомендованим листом до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про повернення зайво отриманих банком коштів у сумі 29 551,61 грн., а в разі незгоди надати розрахунок по кредитному договору за період з дати його підписання по час звернення для вирішення спору в судовому порядку. ПАТ КБ «Приватбанк» зайво отримані ним кошти не повернуло і жодної відповіді на його заяву не надало.

Просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 29 551 гривню 61 коп. та моральну шкоду в сумі 5 000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача за основним позовом позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. В задоволенні зустрічної позовної заяви просила суд відмовити. В подальшому відповідно до заяви від 30.04.2015 року, просила суд розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк» не визнав та підтримав вимоги за зустрічним позовом та просив суд задовольнити зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судове засідання зявився. Позовні вимоги ПАТ КБ « ПриваБанк» не визнав. Просив суд задовольнити зустрічну позовну заяву. В подальшому в судові засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що не підлягають задоволенню, та позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір № PLRMAU20120029 від 28.04.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 15,84 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.04.2013 року.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: перерахування коштів на відкритий у Укрексімбанк, м. Київ поточний рахунок № 3429 ДАСП «КременчукАвтоСервіс» на строк до 28.04.2013 р. включно у вигляді непоновалювальної кредитної лінії в розмірі 50 000 грн. 00 коп. на наступні цілі: купівля автомобіля, а такожна оплату страхових платежів в розмірі 22 995 грн. 00 коп. з оплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,32% в місяць на суму заборгованості за кредитом і щомісячної комісії в розмірі 0,25% від суми виданого кредиту плюс сума, розрахована відповідно до п.3.11 даного договору.

Згідно до п. 4.1 при порушені позичальником будь якого із зобовязань передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується оплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу.

28 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору було укладено договір застави на рухоме майно - автомобіль DAEWOO моделі Lanos TF69Y, рік випуску 2006, тип легковий седан-В, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_1 (а. с. 90-91).

Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № PLRMAU20120029 від 28.04.2006 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років (а. с. 7).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «Приватбанк» в матеріали справи,з аборгованість за відповідачем ОСОБА_1 за договором № PLRMAU20120029 від 28.04.2006 року станом на 19.09.2012 року склала 114 370 грн. 37 коп. і складається з наступного: 25 175 грн. 84 коп. заборгованість за кредитом; 47 889 грн. 13 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 625 грн. 00 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 36 680 грн. 35 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 600 ЦК України зобовязання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Розмір, строки і порядок передавання відступного встановлюється сторонами.

Згідно до ч.1 ст.614 особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до акту передачі від 06.11.2009 р. відповідачем ОСОБА_1 було передано ПАТ КБ ПриватБанк належний йому автомобіль DAEWOO моделі Lanos TF69Y, рік випуску 2006, тип легковий седан-В, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3 для реалізації по ринковій ціні та направлення виручених коштів на погашення заборгованості (а. с. 39).

05 грудня 2009 року ОСОБА_1 була надана довіреність про надання ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу автомобіля та направлення отриманих коштів на погашення заборгованості по кредитному договору. Ринкова вартість переданого банку автомобіля на дату передачі становила згідно висновку спеціаліста становила 42 000 (Сорок дві тисячі) гривень (а. с. 40-43).

Представник відповідача наполягав на тому, що вартість переданого позивачу на реалізацію автомобіля на 29 551 грн. 61 коп. перевищувала суму заборгованості по кредиту. Тобто передачі автомобіля на реалізація було цілком достатньо для погашення повної суми заборгованості по Кредитному договору № PLRMAU20120029 від 28.04.2006 року станом на листопад 2009 року.

В судовому засіданні встановлено, що переданий автомобіль був реалізований ПАТ КБ «ПриватБанк» лише 07 жовтня 2011 року, тобто через 1 рік і 11 місяців після добровільної передачі автомобіля, та сума, яка надійшла на погашення заборгованості за кредитним договором згідно з наданою банком роздруківкою становить 42 500 грн.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо тривалої нереалізації автомобіля та створення штучних умов для продовження нараховування суми відсотків та штрафних санкцій на непогашену суму заборгованості за кредитним договором, однак суд не вбачає законних підстав для задоволення зустрічної позовної заяви в частині захисту прав споживачів, оскільки ні кредитним договором, ні актом прийому-передачі автомобіля сторонами не було обумовлено як суму за яку повинен був бути реалізований автомобіль, так і термін його реалізації.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стосовно вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень за зустрічним позовом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Позивачем не доведено факту завдання йому будь-яких збитків, не надано доказів, що підтверджують наявність реальних збитків, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача (позивача за основним позовом) моральної шкоди у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Задоволення такої вимоги можливе лише з урахування положень п.5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів», що передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією (товаром, роботою та послугою, що виробляється, виконується чи надається для суспільних потреб) у випадках, передбачених законодавством.

В даному випадку мали місце договірні правовідносини між сторонами, і укладеним договором не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди.

Отже, враховуючи договірний характер правовідносин, що виникли між сторонами, та відсутність такого виду відповідальності умовами договору, правових підстав, передбачених законодавством для задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди не вбачається.

Щодо заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за основним позовом про стягнення із відповідачів заборгованості за кредитним договором та договором поруки, то суду не надано належних доказів розрахунку заборгованості, так суд зобовязав позивача надати суду детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором однак такий розрахунок наданий не був.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи на підставі прийнятого рішення Кредитного комітету за договором № PLRMAU20120029 від 28.04.2006 року, ПриватБанк схвалив можливість погашення ОСОБА_1 тільки суми 25175,84 грн. та за фактом внесення всієї суми до 01.01.2010 року співробітниками Банку буде підготовлено додаткову угоду на списання залишку заборгованості в повному розмірі ( а.с.158).

Відповідно до ст.ст. 10,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Оскільки позивачем не було доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не надано детального розрахунку заборгованості та наявне рішення Кредитного комітету, тому виходячи з вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за основним позовом задоволенню не підлягають з підстав не доведеності позову.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачу за основним позовом відмовлено в позові то понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

Оскільки позивач за зустрічним позовом був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог йому відмовлено, то судові витрати відносяться за рахунок держави.

Керуючись: ст. ст. 509, 525, 526,527, 530,554,598,600,614, 625, 590,1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7, 11,15,27, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар