Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Шевцової Т. В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» про стягнення суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції в розмірі 58294,05 грн., річні в сумі 1369,04 грн., пеню в розмірі 3102,20 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 400 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 18.10.2013 р. між нею та відповідачем ПРАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» було укладено договір страхування №075513, на підставі якого було застраховано належний їй на праві власності автомобіль Тойота, д/н НОМЕР_1. Згідно з п. 3.1. договору страхування до страхових ризиків відноситься пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 3.3. договору страхування відшкодуванню підлягають як прямі, так і непрямі збитки, спричинені внаслідок страхового випадку, в тому числі витрати на вимушене відновлення транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 10.02.2014 р., належний їй застрахований автомобіль було пошкоджено. Відповідач визнав вказану пригоду страховим випадком і 21.03.2014 р. перерахував їй страхове відшкодування в розмірі 85412,24 грн. Крім того, 6200 грн. зарахував в рахунок сплати страхового платежу за договором страхування. Оскільки сплачена відповідачем сума страхового відшкодування була значно меншою, ніж вартість відновлювального ремонту автомобіля, і не відповідала умовам Договору страхування, вона зверталась до відповідача за розясненнями з приводу невиплати страхового відшкодування у повному обсязі, на що отримала відповідь, що відповідач вважає пошкодження автомобіля його конструктивною загибеллю, а тому страхове відшкодування було виплачене відповідно до умов договору страхування. Вважає, що конструктивної загибелі застрахованого автомобіля не відбулося, автомобіль було повністю відновлено, а тому, посилаючись на умови договору страхування, просить стягнути з відповідача недоплачену суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції у розмірі 58294,05 грн., річні в сумі 1369,04 грн., пеню в розмірі 3102,20 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 400 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а разом стягнути 73165,29 грн.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на належне виконання відповідачем умов договору страхування. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у відповідності до вимог законодавства.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 2 статті 20 Закону України "Про страхування" передбачено обов'язок страховика протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплати другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено судом, позивач є власником автомобіля Тойота, д/н НОМЕР_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

18.10.2013 року між сторонами укладено договір добровільного страхування №075513, предметом якого є страхування автомобіля Тойота, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до п. 3.3. договору страхування відшкодуванню підлягають як прямі, так і непрямі збитки, спричинені внаслідок страхового випадку, в тому числі витрати на вимушене відновлення транспортного засобу. Франшиза за вказаним страховим ризиком складає 0% від страхової суми.

Також встановлено, що 10.02.2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу застрахований автомобіль був пошкоджений. Вказані обставини щодо ДТП підтверджується довідкою органів ДАІ від 10.02.2014 року.

Після настання страхового випадку позивач виконала всі необхідні дії, передбачені договором страхування, повідомила відповідача про обставини пригоди та надала всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування.

Відповідач визнав вказану ДТП страховим випадком та згідно з п. 10.2 Договору страхування запропонував позивачу для визначення вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля самостійно звернутися до незалежного спеціаліста ОСОБА_2, який має кваліфікацію судового експерта.

Згідно з Висновком експертного дослідження автотоварознавця № А19/14 від 17 лютого 2014 р., складеного експертом ОСОБА_2, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП складає 130 913,42 грн.

Після узгодження з відповідачем, позивач звернулась на станцію технічного обслуговування для проведення ремонту автомобіля. Для відновлення автомобіля позивачем були придбані деталі для ремонту автомобіля на загальну суму 116 527 грн. згідно з рахунком-фактурою №0001487 від 17.02.2014 р., накладною № 0001288 від 05.03.2014 р. та квитанцією до прибуткового касового ордера № 9 від 05.03.2014 р. Крім того, згідно з рахунком-фактурою №СФ-0000004 від 05.03.2014 р., видатковою накладною № 0000003 від 05.03.2014 р. та квитанцією до прибуткового касового ордера № 2 від 05.03.2014 р. окремо було придбано облицювання приладової панелі (торпеда) вартістю 5035 грн. Вартість ремонтних робіт автомобіля склала 14 350 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 7140 від 03.03.2014 р. та актом виконаних робіт № 7140 від 17.03.2014 р.

Загальна вартість витрат позивача, повязаних з відновленням автомобіля склала 135 912 грн. Крім того позивачем були понесені витрати у розмірі 400 грн. на оплату послуг експерта, які згідно з п. 4.2. договору страхування повинні покладатись на відповідача.

Після відновлення автомобіля у відповідності до п. 7.1.2. договору страхування представником відповідача 18.03.2014 року було складено акт огляду застрахованого автомобіля, в якому було зазначено, що автомобіль відновлено, помітних пошкоджень немає.

Після цього, відповідачем 21.03.2014 року було перераховано позивачу страхове відшкодування в розмірі 85 412,24 грн. та 6200 грн. зараховано в рахунок сплати страхового платежу за договором страхування, що підтверджується відповідним письмовим повідомленням відповідача.

У звязку з невідповідністю отриманої позивачем суми страхового відшкодування умовам договору страхування позивач неодноразово зверталась по відповідача із заявами про проведення доплати страхового відшкодування згідно з умовами договору страхування. На вказані звернення позивач отримала відповідь відповідача, з якої вбачається, що пошкодження застрахованого автомобіля відповідач вважає конструктивною загибеллю, а тому розрахунок суми страхового відшкодування проведено згідно з п. 10.3.2. договору страхування, згідно з яким розмір завданого збитку у разі конструктивної загибелі транспортного засобу визначається в розмірі ринкової вартості транспортного засобу на дату страхового випадку за вирахуванням утилізаційної вартості транспортного засобу після страхового випадку на дату його настання.

На підтвердження факту конструктивної загибелі застрахованого автомобіля відповідачем до матеріалів справи було надано копію висновку експертного дослідження автотоварознавця №19/14-1 від 19.03.2014 року з перерахунком вартості відновлюваного ремонту автомобіля Toyota Camry, д/н АЕ 0733 AM. При цьому, уточнена вартість відновлюваного ремонту склала 163 889, 41 грн., що свідчить про конструктивну загибель автомобіля.

Проте, суд критично оцінює наданий відповідачем висновок експертного дослідження автотоварознавця №19/14-1 від 19.03.2014 р., оскільки даний висновок складався на підставі листа відповідача вих. №651 від 19.03.14 року з проханням виконати перерахунок вартості відновлюваного ремонту застрахованого автомобіля з врахуванням облицювання приладової панелі. При складенні цього висновку експерт не проводив огляд автомобіля, а керувався протоколом огляду, який був складений раніше, під час підготовки висновку № А19/14 від 17 лютого 2014 р. Автомобіль станом на 19.03.2014 року вже був повністю відремонтований.

Експерт зазначив у висновку №19/14-1 від 19.03.2014 р. вартість придбання облицювання приладової панелі (торпеда) у розмірі 16019,62 грн., не взявши до уваги те, що фактична вартість придбання цього облицювання позивачем склала 5035 грн. Із наданих позивачем доказів вбачається, що у інших постачальників запасних частин на автомобілі Тойота, зокрема ТОВ фірми «Автодрайв ЛТД», вартість облицювання складає спів мірну суму з вартістю, за яку позивач придбала облицювання, а саме 5149 грн.

Також, експерт безпідставно зробив повний перерахунок вартості необхідних для ремонту запасних частин, виходячи із офіційного курс курсу НБУ станом на 19.03.2014 р., який складав: 1 ЄВРО = 13,8461 грн., що суперечило п. 10.3.1. Договору страхування, згідно з яким розмір збитку повинен визначатися станом на момент настання страхового випадку, тобто станом на 10.02.2014 р.,коли офіційний курс НБУ складав 1 ЄВРО = 11,5762 грн. Вказане призвело до значного завищення вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля у Висновку №19/14-1 від 19.03.2014 р., що суперечить реальній вартості витрат позивачки на ремонт автомобіля у сумі 135912 грн., яка підтверджується належними та допустимими доказами, а також висновку експертного дослідження автотоварознавця №А19/14 від 17 лютого 2014 р., згідно з яким вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП складає 130913,42 грн.

Крім того, у своєму письмовому повідомленні про перерахування страхового відшкодування позивачу та зарахування суми у розмірі 6 200 грн. в рахунок сплати страхового платежу за договором страхування відповідач вказав, що договір страхування продовжує свою дію до 7 жовтня 2014 року включно та має залишок страхової суми у розмірі 108 387,76 грн. Тобто, відповідач не вважав застрахований автомобіль фізично знищеним.

Представник відповідача таку невідповідність висновку №19/14-1 від 19.03.2014 р. іншим наявним у справі доказам у судовому засіданні пояснити не зміг.

Отже, суд вважає, що реальна вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає саме 135 948,42 грн. Вказана сума складається із вартості запасних частин та вартості ремонту, зазначених у рахунках-фактурах, накладних, квитанціях до прибуткового касового ордера та акті виконаних робіт.

Згідно з п.1.2. Висновку експертного дослідження автотоварознавця № А19/14 від 17 лютого 2014 р. ринкова вартість автомобіля марки «ТОЙОТА», державний номер НОМЕР_1, складає 201058,33 грн. Реальна вартість відновлювального ремонту у сумі 135 912 грн. складає 67,6 % від ринкової вартості застрахованого автомобіля, тобто не перевищує 70 % його ринкової вартості. Отже факт конструктивної загибелі автомобіля відсутній і страхове відшкодування повинне бути сплачене на підставі п. 10.3.1. Договору страхування у розмірі вартості ремонтно-відновлювальних робіт та вартості матеріалів і деталей.

Сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, складає різницю між вартістю відновлювального ремонту і фактично виплаченою сумою страхового відшкодування, а також сумою, зарахованою відповідачем в рахунок сплати страхового платежу за договором страхування, що становить: 135 912 грн. 85 412,24 грн. 6 200 грн. = 44 299,76 грн.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та річних є обґрунтованими. Сума страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції за період з 22.03.2014 року по 01.04.2015 року (376 днів) складає 58 294,05 грн. Річні за вказаний період складають 1 369,04 грн.

Також у відповідності до п. 7.3.5. Договору страхування стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 3 102,20 грн.

Крім того, стягненню з відповідача підлягають витрати позивача на проведення експертизи у розмірі 400 грн.

Суд вважає, що через протиправні дії відповідача, які полягають в неналежному виконанні умов договору страхування, позивач зазнала моральної шкоди, як споживач страхових послуг оскільки з вини відповідача змушена була відшукувати грошові кошти на ремонт автомобіля, що призвело до порушення нормальних життєвих звязків позивача. З врахуванням того, що позивач у відповідності до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має право на відшкодування моральної шкоди, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1500 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує судові витрати по справі із відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.3,10, 11, 57 -61, 79, 88, 169, 179, 197, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) страхове відшкодування з урахуванням індексу інфляції в розмірі 58294,05 грн., річні в сумі 1369,04 грн., пеню в розмірі 3102,20 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 400 грн. та моральну шкоду в розмірі 1500 грн,а всього 64665,29 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», () на користь держави судовий збір в розмірі 646,65 гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В.Шевцова