Справа №575/513/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Савєльєва А. І.
Номер провадження 22-ц/788/1696/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І. ,

при секретарі- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 27 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кириківське» про розірвання договору оренди земельної ділянки(паю),

в с т а н о в и л а :

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 27 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кириківське» про розірвання договору оренди земельної ділянки було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції суд не взяв до уваги неодноразове, систематичне порушення відповідачем умов договору щодо розміру орендної плати та строку її сплати, а також факт обману з боку відповідача, при укладанні договору, щодо строку його дії.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявним в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 30 травня 2002 року є власником земельної ділянки загальною площею 2,95 га., яка розташована на території Кириківської селищної ради В.Писарівського району Сумської області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.7).

20 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Кириківське» було укладено договір оренди земельної ділянки (земельного паю) №333 загальною площею 2,95 га строком на 15 років, який зареєстровано у В.Писарівському відділенні СРФ ДП «Центр ДЗК» 24 січня 2007 року, про що у Державному реєстрі земель зроблено запис за № 04 (а.с.8-9).

14 березня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання договору оренди землі, в якій зазначила , що разі відсутності згоди на розірвання договору протягом 7-ми календарних днів з дня відправлення цієї заяви розриває його в односторонньому порядку з 21 березня 2015 року (а.с.13).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив, з того що підстав для розірвання договору оренди не має та позивачем не надано до суду доказів порушення істотних умов договорів оренду з боку відповідача, а також не виконання відповідачем умов договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст..ст. 13,14,15,16,20,21 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі-це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди, строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням ії розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку ії внесення і перегляду та відповідальності за ії несплату та інші істотні умови, передбачені ст. 15 вказаного Закону. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені статтею 141 Земельного кодексу України, зокрема, відповідно до п. "д" ч. 1 цієї статті, такою підставою є систематична несплата орендної плати.

У відповідності до п. 34 Договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо договору спір розв'язується у судовому порядку.

Згідно з п.36 Договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Пунктом 37 Договору оренди передбачено, що розірвання договору в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є - невиконання умов договору без поважних причин.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначала, що орендна плата відповідно до п.9 Договору повинна була сплачуватись відповідачем як предоплата, проте сплачувалась в кінці року, тобто несвоєчасно. Крім того, починаючи з 2008 року відповідач сплачував орендну плату в меншому розмірі, ніж це передбачено Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) від 02 лютого 2002 року №92/2002 зі змінами від 19 серпня 2008 року.

Відповідно до п.7 Договору оренди - орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельного паю. Крім того в цьому пункті додатково вказано «предоплата на 2007 рік», а в п.9 Договору, який визначає строки внесення орендної плати, записано одне слово «предоплата».

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Таким чином умова Договору оренди про те, що орендна плата вноситься як передплата не є встановленим сторонами строком внесення орендної плати за землю, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з часу укладення договору орендна плата була нарахована позивачу у такі строки: за 2007 рік - з 01.10.07р. - 31.12.07р.; за 2008 рік - з 01.07.08р. - 30.09.08р.; за 2009 рік - з 01.10.09р. - 31.12.09р.; за 2010 рік - з 01.10.10р. - 31.12.10р.; за 2011 рік - з 01.07.11р. - 30.09.11р.; за 2012 рік - з 01.10.12р. - 31.12.12р.; за 2013 рік - з 01.10.13р. - 31.12.13р.; за 2014 рік - з 01.10.14р. - 31.12.14р., що підтверджується інформацією Великописарівського відділення Охтирської ОДПІ про сплачений дохід та відрахований з нього податок з доходів фізичних осіб по фізичній особі ОСОБА_3 (а.с.62-63).

Вказану обставину також підтвердили і представники позивача , пояснивши в судовому засіданні апеляційного суду, що орендна плата виплачувалась відповідачем постійно на протязі поточного року, а не наперед.

Таким чином, з часу укладення сторонами договору оренди, орендна плата вносилась відповідачем до кінця поточного року.

З приводу уточнення строку внесення орендної плати шляхом укладення додаткової угоди позивач до відповідача на протязі восьми років не зверталася. Крім того, позивач на протязі зазначеного строку із претензіями до відповідача щодо несвоєчасної сплати орендної плати також не зверталася. З вимогою про розірвання договору оренди з посиланням на порушення товариством зобов'язань по виплаті орендної плати вперше звернувся тільки 14 березня 2015 року (а. с. 13).

Наведені обставини свідчать про те, що, хоча сторони в Договорі оренди не встановили конкретний строк внесення орендної плати, проте фактично визначили її сплату до кінця поточного року, про що свідчить виконання цієї умови відповідачем у такий строк та прийняття такого виконання договору позивачем на протязі восьми років, що підтверджується відсутністю претензій з її боку з приводу неналежного виконання відповідачем зазначеної умови Договору.

В лютому 2015 року позивач отримала від товариства пропозицію укласти додаткову угоду до Договору оренди, в якій передбачено підвищення розміру орендної плати до 6 % від нормативної грошової оцінки земельного паю , про те укласти таку додаткову угоду позивач відмовилася. ( а.с. 40)

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди, оскільки в діях відповідача відсутня систематичність невиконання умов договору оренди щодо не виплати орендної плати, що виключає його розірвання.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові судової палати з розгляду цивільних справ Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 146 цс12 , яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд першої інстанції також прийшов до обґрунтованого висновку про те, що не є підставою для розірвання Договору оренди і та обставина, що з 2008 року по 2010 рік включно відповідач сплачував орендну плату у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельного паю.

Так, п.11 укладеного Договору оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, умови договору не зобов'язують сторони вносити зміни до договору, зокрема збільшувати чи зменшувати розмір орендної плати, а лише зобов'язують за певних обставин переглянути умови договору. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін (п.34 Договору).

Проте, доказів пред'явлення таких вимог сторонами надано не було.

Розмір та умови оплати, вказані в договорі, не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству.

Договір між сторонами укладено 20 вересня 2006 року - у період дії Указу Президента України від 2 лютого 2002 року №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у 1,5%, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

Указом Президента України від 19 серпня 2008 року №25/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» встановлено розмір орендної плати не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки і є обов'язковим з дня набрання Указом чинності. В тексті Указу відсутнє посилання про те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін.

Крім того, і за відсутності відповідних змін до Договору оренди щодо розміру орендної плати, починаючи з 2011 року орендна плата сплачувалася позивачу у розмірі, що становить 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки (за відрахуванням 15% ПДФО), що підтверджується платіжними відомостями за 2011-2014 роки, довідкою ТОВ «Кириківське» та повідомленням відділу Держземагентства у В.Писарівському районі від 06 липня 2015 року №0-28-0.2-1859/2-15, щодо вартості земельних ділянок для ведення сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Кириківської селищної ради В.Писарівського району за 2006-2015 роки (а.с.30, 31-38, 66).

Із видаткового касового ордера від 24 липня 2015 року вбачається, що ТОВ «Кириківське» виплатило ОСОБА_3 1910 грн. 21 коп. орендної плати за 2015 рік (а.с.65).

Судом першої інстанції також було досліджено оригінал Договору оренди, наданий відділом Держземагенства у В.Писарівському районі та встановлено, що він був укладений сторонами строком на 15 років. Належних доказів на підтвердження своїх тверджень про внесення відповідачем виправлень до тексту Договору оренди щодо строку його дії, позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України не надала. . Крім того ця обставина, у разі її доведення, не є підставою для розірвання договору, а має інші наслідки, передбачені діючим законодавством.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд першої інстанції не встановив порушень прав позивача , тому обґрунтовано відмовив в задоволенні її вимог.

Судове рішення є законним і обґрунтованим й не може бути скасовано з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 27 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -