У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,
суддів: Касьяна О.П., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Остапчук Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікфарм» про стягнення грошової компенсації долі в статутному капіталі та частки в майні товариства, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікфарм» (далі - ТОВ «Лікфарм») про стягнення грошової компенсації долі у статутному капіталі та частки в майні товариства в сумі 61 926 грн 50 коп.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_6 посилалася на те, що 23 серпня 2011 року ОСОБА_7 подарував їй належну йому частку в статутному капіталі ТОВ «Лікфарм», про що був укладений нотаріально посвідчений договір дарування.

Згідно з п. 1.3.1 договору дарування розмір належної дарувальнику частки в статутному капіталі товариства на момент укладення цього договору складає 50 %. У зв'язку з набуттям права на частку в статутному капіталі ТОВ «Лікфарм» позивач звернулася до товариства із заявою про прийняття її до товариства. На загальних зборах учасників товариства їй було відмовлено у прийнятті до складу учасників товариства. Питання про компенсацію її вартості частки в статутному капіталі та майні товариства вирішено не було, у зв'язку з чим вона просила стягнути з відповідача грошову компенсацію частки в статутному капіталі та у майні товариства.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 до ТОВ «Лікфарм» про стягнення грошової компенсації долі в статутному капіталі та частки в майні товариства задоволено. Стягнуто з ТОВ «Лікфарм» на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію частки в статутному капіталі та майні товариства у сумі 61 925 грн 50 коп., судовий збір у сумі 619 грн 27 коп., всього 62 545 грн 77 коп.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2015 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2014 року змінено, стягнуто з ТОВ «Лікфарм» на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію частки у статутному капіталі у розмірі 10 266 грн 50 коп., на відшкодування витрат з оплати судового збору - 121 грн 80 коп., а всього 10 388 грн 30 коп.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2014 року в частині грошової компенсації частки у майні товариства скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_6 до ТОВ «Лікфарм» про стягнення грошової компенсації частки в майні товариства відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до установчого договору від 09 квітня 1999 року зі змінами, внесеними рішеннями загальних зборів учасників товариства від 09 квітня 1999 року, 21 грудня 1999 року та 17 квітня 2001 року, додаткових угод до установчого договору від 21 грудня 1999 року та 18 квітня 2001 року, статуту ТОВ «Лікфарм» з наступними змінами, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, статутний фонд товариства складає 29 380 грн, у тому числі: 20 000 грн - грошовими коштами, 9 380 грн - майно товариства: нежитлове приміщення, розташоване АДРЕСА_1, згідно з договором купівлі-продажу від 12 березня 1999 року, вартістю 8 847 грн, стоматологічний холодильник вартістю 533 грн. Доля кожного учасника товариства складає: ОСОБА_8 - 14 690 грн - 50 % від майна та грошових коштів, ОСОБА_9 - 14 690 грн - 50 % від майна та грошових коштів (а. с. 9-12, 15-20, 21-28).

Згідно з п. 17.1 статуту товариства при виході (виключенні) учасника з товариства йому виплачується вартість частини майна пропорційно його частці у статутному фонді на час його виходу (виключення). Порядок виплати визначається вищим органом товариства з урахуванням вимог чинного законодавства. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернутий повністю або частково у натуральній формі.

Відповідно до п. 17.2 статуту учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

Згідно з договором дарування частки в ТОВ «Лікфарм» від 23 серпня 2011 року, укладеним між ОСОБА_9 (дарувальник) та ОСОБА_6 (обдарована), посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Рябоконь Ю.С., зареєстрованим в реєстрі за № 2742, ОСОБА_9 належну йому у статутному капіталі ТОВ «Лікфарм» частку, яка складає 50 % (14 690 грн), подарував ОСОБА_6, і остання цей дарунок прийняла (а. с. 35).

Пунктом 4.1 договору дарування сторони передбачили, що з моменту укладання цього договору дарувальник втрачає всі права та обов'язки щодо товариства, що були обумовлені його статусом учасника товариства.

Відповідно до п. 4.2 договору дарування до обдарованої переходять всі права та обов'язки, що належали дарувальнику на момент укладення договору, після реєстрації відповідних змін до установчих документів товариства.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 липня 2011 року, визнано недійсними п. 3 рішення загальних зборів учасників ТОВ «Лікфарм» від 09 квітня 1999 року про збільшення статутного фонду шляхом внесення до статутного фонду нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1, та п. 1 установчого договору товариства від 09 квітня 1999 року про передачу до його статутного фонду вказаного нежилого приміщення (а. с. 32-34).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а. с. 121-123) на момент укладення договору дарування зміни до установчих документів товариства на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 березня 2011 року внесені не були.

Згідно з фінансовим звітом суб'єкта малого підприємництва ТОВ «Лікфарм» станом на 01 липня 2011 року активи товариства складають 166 500 грн. Власний капітал за перше півріччя 2011 року складає 132 700 грн, з яких: статутний капітал - 29 400 грн, нерозподілений прибуток - 103 300 грн. Поточні зобов'язання складають 33 800 грн. Чисті доходи становлять 412 200 грн, витрати - 387 500 грн, чистий прибуток - 24 700 грн (а. с. 45-46).

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Лікфарм» від 30 вересня 2011 року учасниками товариства на них розглядалось питання про прийняття до складу учасників товариства на підставі договору дарування від 23 серпня 2011 року ОСОБА_6, але за результатами голосування її не прийнято до складу учасників товариства (а. с. 43-44).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підставі договору дарування придбала належну ОСОБА_9 частку у статутному капіталі ТОВ «Лікфарм», яка складає 50 % статутного фонду товариства, однак рішенням зборів учасників товариства від 30 вересня 2011 року до складу учасників товариства її не прийнято, вважав, що вона на підставі ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», п. п. 17.1, 17.2 статуту ТОВ «Лікфарм» має право на отримання грошової компенсації частки у статутному капіталі та майні товариства. Оскільки відповідачем не надано доказів компенсації вартості частки позивача у статутному капіталі та майні товариства, суд дійшов висновку, що така компенсація підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З такими висновками суду першої інстанції погодився апеляційний суд.

Визначаючи вартість компенсації належної позивачу частки у статутному капіталі та майні товариства, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з фінансовим звітом ТОВ «Лікфарм» від 01 липня 2011 року статутний капітал складає 29 400 грн. З урахуванням встановленого п. 1.4 установчого договору ТОВ «Лікфарм» від 09 квітня 1999 року розміру статутного фонду та того, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 березня 2011 року, яке набрало законної сили, із статутного фонду виключено нежиле приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 Донецької області вартістю 8 847 грн, то з відповідача на користь позивача пропорційно розміру її частки у статутному капіталі слід стягнути вартість частки 50 % в статутному капіталі та майні товариства в сумі 10 276 грн 50 коп. ((29 400 - 8 847): 2)).

Змінюючи рішення суду першої інстанції в цій частині та стягуючи грошову компенсацію частки у статутному капіталі у розмірі 10 266 грн 50 коп., суд апеляційної інстанції виходив з того, що розмір статутного фонду визначений в установчих документах та становить 29 380 грн, отже вартість частки 50 % в статутному капіталі та майні товариства буде становити 10 266 грн 50 коп. ((29 380 - 8 847): 2)).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволені позову про стягнення частки прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту виходу ОСОБА_9 зі складу учасників товариства, суд апеляційної інстанції вважав, що наявний у справі фінансовий звіт ТОВ «Лікфарм» за перше півріччя 2011 року не може бути доказом на підтвердження вимог позивача щодо стягнення частки прибутку у розмірі 51 650 грн, оскільки суду не надано протокол загальних зборів товариства про затвердження цього звіту та щодо порядку розрахунку і розміру прибутку, на який має право позивач у зв'язку з відмовою у прийнятті її до складу учасників товариства.

Статтею 54 Закону України «Про господарські товариства <nau://ukr/1576-12|st54>» встановлено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 145 ЦК України до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить розподіл прибутку та збитків товариства.

Статтею 148 ЦК України <nau://ukr/435-15|st148> передбачено, що порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Відповідно до п. 17.2 статуту, учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

Відмовляючи в частині вимог про стягнення частки прибутку з тих підстав, що наявний у справі фінансовий звіт ТОВ «Лікфарм» за перше півріччя 2011 року не може бути доказом на підтвердження вимог позивача про стягнення частки прибутку, оскільки не затверджений рішенням загальних зборів учасників товариства, суд апеляційної інстанції дійшов суперечливих висновків, оскільки погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання грошової компенсації частки у статутному капіталі та майні товариства. Разом з тим, суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у стягненні частки прибутку також і у зв'язку з тим, що загальними зборами товариства, до виключної компетенції яких належить розподіл прибутку товариства, на момент виникнення спірних правовідносин не приймалося рішення щодо розподілу прибутку.

З урахуванням того, що судові рішення відповідачем не оскаржуються та касаційна скарга подана ОСОБА_6, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, меж розгляду справи, помилковість висновків суду апеляційної інстанції про те, що вартість частини майна товариства пропорційна частці у статутному капіталі, підлягає виплаті без затвердженого загальними зборами товариства звіту за рік, в якому учасник вийшов з товариства, не може бути підставою для скасування судового рішення при розгляді цієї касаційної скарги судом касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішення, касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.І. Мартинюк О.П. Касьян Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О. Остапчук