АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/884/15 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Сташківа Б.І., Парандюк Т.С.

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Будова-Захід на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Будова-Захід до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ТзОВ Будова-Захід звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1. про відшкодування шкоди, в якому, у збільшених позовних вимогах, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, задану неналежним виконанням трудових обов'язків у сумі 14642,20грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 10.10.2012 року ОСОБА_1. прийнято на роботу в TOB Будова-Захід на підставі наказу № 186-к від 10.10.2012 р. на посаду виконавця робіт. 10.10.2012 р. між ТОВ Будова-Захід та ОСОБА_1. укладено договір про повну матеріальну відповідальність. ОСОБА_1. прийняв від позивача, крім інших, такі матеріальні цінності, як переноску 380V 25м, перфоратор 1050Вт, подовжувач бабінний 25м, подовжувач бабінний 50м, машинку шліфувальну №107000217, молоток відбійний 1750W 45Дж № 205000003. ОСОБА_1. звільнений з роботи, однак матеріальних цінностей, які отримав 25.07.2013 p., товариству не повернув і станом на сьогодні дані матеріальні цінності знаходяться у відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТзОВ Будова-Захід просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги те, що 06.03.2014 року ОСОБА_1 звільнений з роботи, однак матеріальних цінностей, які він отримав 25.07.2013 року назад товариству не передав і станом на сьогодні дані матеріальні цінності знаходяться у нього.

У судовому засіданні представник ТзОВ Будова-Захід підтримала апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на відповідача, який на ТОВ "Будова-Захід" обіймав посаду виконавця робіт, не може бути покладено повну матеріальну відповідальність.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 134 КЗпП України передбачені випадки повної матеріальної відповідальності працівників, серед яких зокрема, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в період з 11.10.2012 року по 06.03.2014 року був на посаді виконавця робіт в ТОВ "Будова-Захід".

11.10.2012 року між сторонами було укладено договір, яким покладено на ОСОБА_1 повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому цінностей.

Відповідно до акту 3 інвентаризації №1 від 06.03.2014 року, підписаною комісією у складі працівників ТОВ "Будова-Захід" ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, встановлено відсутність наступних товарно-матеріальних цінностей: переноски 380V 25м, вартістю за даними бухгалтерського обліку 981,12грн., перфоратору 1050Вт, вартістю за даними бухгалтерського обліку 565,83грн., подовжувача бабінного 25м, вартістю за даними бухгалтерського обліку 183,79грн., подовжувача бабінного 50м, вартістю за даними бухгалтерського обліку 285,19грн., машинки шліфувальної №107000217, вартістю за даними бухгалтерського обліку 1955,83грн., молотку відбійного 1750W 45Дж № 205000003, вартістю за даними бухгалтерського обліку 8472 грн.

Наведене майно, відповідно до накладної на внутрішнє переміщення №ПМ-000225 від 25.07.2013 року, було передано ОСОБА_1

Вказану комісію створено наказом директора ТОВ "Будова-Захід" від 06.03.2014 року.

У акті міститься відмітка, що ОСОБА_1 від підпису відмовився, проте у суді першої інстанції відповідач вказав про те, що його навіть не було повідомлено про проведення інвентаризації та при проведенні інвентаризації він не був присутній.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 працював у ТОВ "Будова-Захід" на об'єктах будівництва, як на вул. Тарнавського, так і на вул. Головацького, проте у акті інвентаризації, на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, взагалі не вказано де саме проводилася інвентаризація.

Як роз'яснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КзпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

За встановлених обставин, а також з урахуванням наведених норм права і розяснень Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір про повну матеріальну відповідальність укладений з відповідачкою в порушення встановленого законом порядку, і в тому числі його наявність, не можуть бути підставою для покладання на нього повної матеріальної відповідальності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Будова-Західвідхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5