Справа № 199/915/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2015 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретарі Онуфрак І.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що 24 листопада 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір позики,згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 60800 грн.. Відповідач зобов'язався повернути таку ж саму суму позивачу в строк до 24 травня 2012 року. ОСОБА_3 є законною дружиною ОСОБА_2, вона знала про отримання останнім позики, оскільки кошти позичались на забезпечення родини, тому за змістом ст.. 65 СК України стає стороною за вказаним договором позики. Бажаючи врегулювати питання щодо повернення позики мирним шляхом, позивач неодноразово телефонував відповідачам, проте позитивного результату це не дало, тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав шляхом стягнення грошей з відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позову.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги в частині стягнення суми позики з нього визнав, в частині стягнення її з ОСОБА_3 заперечував, наголосивши на тому, що про отримання ним у позивача у позику 60800 грн. ОСОБА_3 нічого не знала.

ОСОБА_3 та її представник заперечували проти позовних вимог в частині стягнення позики з ОСОБА_3, зазначивши також, про не знання останньої про отримання позики, проти позовних вимог до ОСОБА_2 не заперечували.

Суд, вислухавши пояснення та доводи всіх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині позовних вимог до ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір у відповідності до його умов та законодавства.

Судом встановлено, що 24 листопада 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір позики,згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 60800 грн. Як передбачено п.п. 2.1, 2.2.1 договору відповідач зобов'язався повернути таку ж саму суму позики позивачу в строк до 24 травня 2012 року в порядку встановленому договором (повернення позики може проходити частинами, але не пізніше 30 числа кожного місяця).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позику у сумі 60800 грн. відповідач ОСОБА_2 отримав, що підтверджується написаною ним розпискою про отримання коштів, утім на порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання щодо повернення позики належним чином не виконав.

За таких обставин, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_5 належить стягнути отриманні у позику 60800 грн.

Відмовляючи у позові в частині позовних вимог щодо ОСОБА_3 суд виходить зі слідуючого.

В своїх доводах позивач посилається на те, що ОСОБА_3 являється дружиною ОСОБА_2, вона знала про отримання чоловіком позики у розмірі 60800 грн., яка була використана на потреби сім»ї, тому у відповідності до вимог ст.ст. 54, 61 та 65 СК України на неї також покладається обов'язок повернення позивачу позичених коштів.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено того факту, що відповідач ОСОБА_3 дійсно знала про отримання ОСОБА_2 позики у позивача ОСОБА_5, зокрема щодо надання нею згоди на її отримання, та щодо використання позичених коштів на потреби сім»ї, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в цій частині позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 169, 209, 214, 215, 222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором у розмірі 87525(вісімдесят сім тисяч п'ятсот двадцять п'ять) гривень 35 копійок, а також стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 875 (вісімсот сімдесят п'ять) гривень 25 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення суми боргу з ОСОБА_3- відмовити.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області через Будьоннівський районний суд м. Донецька протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :