АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/1991/13-ц Головуючий у 1-й інстанції Ткаченко О.М.
Провадження № 22-ц/789/3/15 Доповідач - Сташків Б.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Костів О. З., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Збаразького районного суду від 28 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житлом, яке розташоване по вул.Мазепи,1 в м.Збараж Тернопільської області. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3, яка є її матір'ю, виїхала в 1996 році на заробітки в Італію і з цього часу в даному будинку не проживає, у зв'язку з чим на підставі вимог ст. 405 ЦК України втратила право на користувння житловим приміщенням.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7 в період з 1992 року до 27 квітня 2011 року, тобто до дня його смерті, визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по вул.Мазепи, 1 в м.Збараж об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання складеного померлим 27 квітня 2011 року спадкодавцем ОСОБА_7 заповіту від 01 серпня 2006 року недійсним в частині розпорядження 1/2 частиною даного будинковолодіння, скасування виданого 28 листопада 2011 року приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_8 ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого остання успадкувала за заповітом після померлого 27 квітня 2011 року її батька ОСОБА_7 спірне житло, визнання за нею права власності на належну їй у спільному сумісному майні подружжя 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по вул.Мазепи в м.Збараж Тернопільської області.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що до 1992 року вона перебувала у офіційному шлюбі із ОСОБА_7 Після розірвання шлюбу в 1992 році вони продовжували перебувати з ОСОБА_7 у фактичних шлюбних стосунках по час його смерті, при цьому вели спільне господарство, мали спільний сумісний бюджет, були пов'язані спільним побутом, займались разом в спірному будинковолодінні будівництвом господарських споруд, проводили у будинку ремонті роботи.

Даний житловий будинок її чоловік ОСОБА_7 придбав на підставі договору дарування від 17 грудня 1981 року. Проте, житло було без світла, газу та води. Оскільки під час спільного проживання із ОСОБА_7 вона за власні кошти безпосередньо проводила капітальний ремонт будинку, вставляли підлогу, двері, штукатурили стіни, проводила їх побілку, добудувала бетонний ганок, кам'яний підвал, цегляну літню кухню, цементне замощення, поставила металічну огорожу, ворота, провела до будинку воду та газ, а також систематично проводила капітальні ремонти в господарстві, у зв'язку з чим цінність даного будинковолодіння істотно збільшилась, а тому вона, на підставі ст. 70 СК України набула в ньому право на 1/2 його частину, як на спільне сумісне майно подружжя. Вважала, що спадкодавець ОСОБА_7 не вправі був заповідати ОСОБА_1 все спірне будинковолодіння.

З цих міркувань ОСОБА_3 просить визнати недійним складений спадкодавцем ОСОБА_1 заповіт в частині розпорядження ним 1/2 частиною вищезгаданого будинковолодіння та скасувати в цій частині видане на ім'я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Збаразького районного суду від 28 травня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7 в період з 1992 року до 24 квітня 2011 року.

В задоволенні решта позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Збаразького районного суду від 03 вересня 2014 року стягнуто із ОСОБА_3 в користь держави 133 грн. 73 коп. недоплаченого нею при подачі позовної заяви судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови ОСОБА_1 у позові та часткового задоволення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком №1 по вул. Мазепи м.Збараж, а в задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити всі позовні вимони, посилаючись на порушення норм матеріального права. Зокрема, вказує на те, що під час судового розгляду повністю було доведено істотність збільшення вартості спірного житлового будинку, а тому є всі підстави визнати його спільною сумісною власністю подружжя.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житлом, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом обставини свідчать проте, що ОСОБА_3 тісно підтримує стосунки з членами своєї сім'ї, за межами України перебуває тимчасово, зароблені кошти використовує для ремонту спірного житлового будинку, який є постійним місцем проживання, іншого житлового приміщення в неї немає, вона систематично повертається в це житло і має намір в ньому в подальшому постійно проживати. А тому не втратила право на житло.

З такими висновками суду погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки вони достатньо мотивовані, підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Задовольняючи частково позов та встановлюючи факт проживання ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7 В період з 1992 року до 27 квітня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що після розірвання в 1992 році шлюбу між ОСОБА_3 та спадкодавцем ОСОБА_7 останні продовжували спільно проживати в спірному будинковолодінні однією сім'єю як подружжя, мали сумісний сімейний бюджет, та були пов'язані спільним побутом до 27 квітня 2011 року, тобто до смерті ОСОБА_7

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права вланості, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надано суду доказів щодо вагомості грошових та трудових затрат, які б свідчили про істотне збільшення вартості спірного будинковолодіння.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна, оскільки вони суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарувння від 17 грудня 1981 року ОСОБА_7 набув право власності на жилий будинок, господарський будинок в м.Збаражі по вул.Енгельса,1.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_7 21 листопада 1975 року уклав шлюб зі ОСОБА_9, який зареєстрований Стриївською сільською радою Збаразького району. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7. Даний шлюб був розірваний 26 серпня 1992 року рішенням Збаразького районного суду, на підставі якого Збаразьким райвідділом ЗАГС Тернопільської області видано свідоцтво про розірвання шлюбу 23 жовтня 1992 року.

Як вбачається з свідоцтва про смерть, виданого 04 травня 2011 року відділом ДРАЦС Збаразького РУЮ Тернопільської області, ОСОБА_7 помер 27 квітня 2011 року.

Відповідно до складеного 01 серпня 2006 року спадкодавцем ОСОБА_7 заповіту, останній на випадок його смерті все належне йому майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалось заповів ОСОБА_1

На підставі даного заповіту приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Тернопільської області спадкоємиці ОСОБА_1 28 листопада 2011 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул.Мазепи, 1 в м.Збараж Тернопільської області.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 листопада 2011 року загальна площа спадкового майна становить 72,2 кв.м., житлова площа 67,1 кв.м. Оцінка спадкового майна становить 72 623 грн.

З довідки №2714 виданої Збаразьким міським комунальним підприємтсвом Збараж вбачається, що станом на 01 листопада 2013 року в будинку №1 по вул.Мазепи в м.Збаражі зареєстровані ОСОБА_1, яка є власником будинку, та ОСОБА_3, як член сім'ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 70 СК, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Під трудовими затратами слід розуміти особисту або спільну трудову діяльність подружжя, спрямовану на ремонт майна, здійснення його добудови, переробки тощо, що призвело до істотного збільшення вартості майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих та (або) спільних коштів, що спрямоване на поліпшення майна.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, під час перебування у шлюбі ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 17 грудня 1981 року набув право власності на жилий будинок, господарський будинок в м.Збаражі по вул.Енгельса ,1.

Даний житловий будинок на час укладення договору дарування не був придатний для проживання, збудовано тільки фундамент, стіни та встановлено дах на будівлю.

Вирішуючи спір в частині встановлення факту проживання ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7 в період з 1992 року до 24 квітня 2011 року судом першої інстанції вірно встановлено, що після розірвання в 1992 році шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 остання продовжували проживати у спірному будинковолодіння однією сім'єю як подружжя, мали спільний сімейний буджет, були пов'язані спільним побутом до дня смерті ОСОБА_7, а тому обгрунтовано встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Обгрунтовуючи свої доводи щодо особистих грошових затрат, внесених на поліпшення майна, ОСОБА_3 вказує на те, що протягом багатьох років вона у зв'язку з важким матеріальним становищем сім'ї з 2004 року перебувала за кордоном з метою заробітку і всі заробленні кошти вкладала з чоловіком у спірний житловий будинок.

Для благоустроєння свого житла та поліпшення умов проживання сім`ї, подружжям за час перебування у шлюбі та після його формального припинення, проте перебування у фактичних шлюбних відносинах, за рахунок спільних трудових чи грошових затрат були проведені багаточисельні роботи по ремонту будинку. Так, починаючи з 2005 року були встановленні вікна та двері, здійснені газифікація, водопостачання і каналізування, проведено електропостачання. Крім того, подружжям переобладнано кухню в житлову кімнату та збудовано прибудову, гараж, у зв'язку з чим збільшилась загальна та житлова площі житлового будинку. ОСОБА_6 факти підтверджуються поясненнями свідків, які надані суду першої інстанції.

Відповідно до відміток в закордонному паспорті ОСОБА_3, остання систематично, а саме в 2003, 2006, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роках виїжджала за межі України, а саме в Італію.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 травня 2015 року в результаті проведених перепланувань та добудов до житлового будинку після укладення договору дарування за кошти подружжя загальна площа житлового будинку збільшилася на 15, 5 кв.м., а житлова збільшилася на 12,3 кв.м. Вартість виконаних будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку, влаштування прибудови та добудови до надвірних будівель у житловому будинку та господарських споруд становить 255 085,20 грн., вартість виконаних будівельних робіт по влаштуванню самовільної прибудови до житлового будинку та самовільної добудови гаража до надвірних будівель становить 148 976,40 грн. Ймовірна вартість житлового будинку, надвірних будівель та споруд по вул. Мазепи,1 в м. Збаражі Тернопільської області станом на день дослідження становить 955 826 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України).

Вказана норма не передбачає можливості збільшення частки одного з подружжя у майні на тій підставі, що у спільне майно ввійшло первісне майно, яке істотно поліпшилось за час шлюбу. Майно вважається спільним без визначення часток. Такі частки можуть визначатися лише у разі поділу майна подружжя. Тобто розподіл спільного майна подружжя повинен здійснюватися за загальними правилами, тобто порівну (або в нерівних частках, якщо для цього існують передбачені ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України підстави).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, який виданий Збаразьким РБТІ 25 листопада 2011 року власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №1 по вул. Мазепи (Енгельса) в м.Збаражі є ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 17 грудня 1981 року. Також вбачається, що самочинно збудовано прибудову літери а, гараж літери г та самочинно переобладнано кухню 1-2 в житлову кімнату площею 12,6 кв.м. загально площа 99,8 кв.м., житлова площа 67,1 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна становить 99256 грн., самочинно прибудованого - площа 27,6 кв.м., вартістю 26633 грн. Згідно примітки збільшена загальна площа на 26,2 кв.м., житлова площа на 12,3 кв.м. в зв'язку з самовільним будівництвом.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про істотність збільшення у своїй вартості житлового будинку саме внаслідок проведення подружжям ОСОБА_7 переобладнання та ремонтних робіт, внесення особистих грошових затрат ОСОБА_3, а не тенденції до загального подорожчання об'єктів нерухомості, і внаслідок цих поліпшень збільшилась як загальна так і житлова площі, а тому відповідно до вимог ст. 70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно зі ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Таким чином, у зв'язку з тим, що вказане майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частку у якому суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати лише свою, а тому підставними є доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що складаючи заповіт, ОСОБА_7 зробив розпорядження на випадок смерті щодо майна, яке належало подружжю.

Тобто 1/2 частка спірного житлового будинку не входить у спадкову масу після померлого ОСОБА_7, оскільки є часткою ОСОБА_3 від спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заповіт від 01 серпня 2006 року вчинений ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Збаразької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1144 в частині розпорядження 1/2 частини спірного житлового будинковолодіння є недійсним.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але і з інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Тому, що на підставі вимог ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 листопада 2011 року слід визнати частково недійсним.

У зв'язку з тим, що спірний будинок був спільною сумісною власністю подружжя, не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житлом, та суперечило б вимогам ст. 321 ЦК України, яка закріплює непорушність права власності.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що переобладнання, добудови у спірному житловому будинку ОСОБА_3 здійсненні самочинно, так як у матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що виконані роботи з перепланування та перебудови будинку проведені відповідно до вимог чинного законодавства та що спірний жилий будинок з урахуванням проведених будівельних робіт прийнятий в експлуатацію.

А тому позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №1 по вул. Мазепи у м.Збаражі є передчасними і до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись статтями 307; 309; 313; 316, 317; 319; 324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 - відхилити

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного суду від 28 травня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсними скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по вул.Мазепи, 1 в м.Збараж об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках

Визнати частково недійсним заповіт від 01 серпня 2006 року складеного померлим 27 квітня 2011 року спадкодавцем ОСОБА_7 в частині розпорядження 1/2 частиною даного будинковолодіння, скасувати виданого 28 листопада 2011 року приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині визнання права власності на 1/2 частину даного будинковолодіння.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_10