У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Василевича В.С.

суддів - Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.

при секретарі Пиляй І.С.

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кузнецовського міського суду від 23 грудня 2014 року позов у даній справі задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 362917 грн. 44 коп. заборгованості за договором позики та 17 220 грн. 55 коп. втрат у зв'язку простроченням виконання грошового зобов»язання та 3654 грн. понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач доводить про незаконність та необґрунтованість рішення через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Вказує, що при ухваленні рішення суд не врахував його пояснень про при- мушування його відповідачем до написання розписки від 10 вересня 2010 року про отримання позики у 237 000 грн. Про обставини, за яких відбулось виготовлення тексту договору підтвердив позивач у судовому засіданні.

Договір позики є безгрошовим і складеним без його, відповідача волевиявлення.

Суд не врахував, що як впродовж трирічного строку дії договору позики так і після його завершення позивач ніяких претензій з приводу наявності боргу не висловлював і в правоохоронні органи не звертався.

Позивач не довів жодним чином фінансової можливості отримання 230 000 грн., їх походження.

Проте, цих обставин суд не врахував і оцінки їм не дав, в призначенні почеркознавчої експертизи на предмет визначення його, відповідача психологічного стану необгрунтовано відмовив.

По наведених підставах просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, та як це встановлено судом першої інстанції, 10 вересня 2010 року між сторонами у даній справі був укладений у письмовій формі договір позики, за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 237000 грн., що в еквіваленті складає 30000 дол. США з кінцевим терміном повернення до 10 вересня 2013 року та сплатою щомісячних платежів у розмірі 6 583 грн.

Зазначений договір складено ОСОБА_2 власноручно, він за формою відповідає вимогам ст.1047 ЦК України. Сторони зазначили про отримання коштів до підписання договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідачем отримання коштів заперечується.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Доводи відповідача про безгрошовість позики судом перевірялись. Вони не знайшли підтвердження. Ознак нікчемності правочину не встановлено, вимоги про його недійсність не заявлялись. Отже, виходячи з положень ст.204 ЦК України про правомірність правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним та з урахуванням, встановлених ст.10, ст.60 ЦПК України, засад змагальності суд дійшов обґрунтованого висновку про підставність позову. Такий висновок відповідає ст.1049 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Не суперечить закону і застосування судом відповідальності за порушення грошового зобов'язання - ст.625 ЦК України.

Враховуючи, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Василевич В.С.

Судді Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.