Ухвала іменем україни
22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка А.В., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО») звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що 27 вересня 2011 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Geely Mr», державний номерний знак НОМЕР_1, який застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за договором добровільного страхування наземного транспорту від 01 червня 2011 року № -01 та належить ОСОБА_5, а також автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

Згідно з постановою Корольовського районного суду м. Житомира

від 23 лютого 2012 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні ДТП, але провадження у справі відносно останнього за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Оскільки внаслідок зазначеної ДТП ОСОБА_5 було заподіяно матеріальну шкоду на суму 4 734 грн, яку позивач сплатив останній відповідно до умов зазначеного договору страхування, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» просило суд стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу 4 734 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області

від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2014 року, у задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності його вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої страхувальнику ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» завдано майнової шкоди та яку позивач просив стягнути з відповідача у порядку регресу.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення судів не відповідають.

Судом встановлено, що 27 вересня 2011 року на перехресті вул. Котовського-Московська у м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Geely Mr, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки Peugeot-306, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 23 лютого 2012 року провадження у справі відносно ОСОБА_4 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного арешту (а. с. 10).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 27 вересня 2011 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем Пежо-306, державний номерний знак НОМЕР_2, на перехресті вул. Московська-Котовського у м. Житомирі не надав перевагу автомобілю Geely Mr, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, яка завершувала рух через перехрестя, в результаті чого відбулось зіткнення (а. с. 10).

Згідно з рахунком-фактурою від 06 жовтня 2011 року № 28-11 сума збитку, спричиненого ОСОБА_5 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, склала 4 734 грн, яка була виплачена 29 березня 2012 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (а. с. 29) відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного 01 червня 2011 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_5 (а. с. 11).

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що вина відповідача у скоєнні ДТП не доведена, і не взяв до уваги, що законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт непритягнення винної особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності.

Таким чином, оскільки суди попередніх інстанцій обставини у справі в повному обсязі не встановили, не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що їх регулює, не уточнили, хто саме повинен відшкодувати заподіяну шкоду, якщо відповідальність заподіювача шкоди застрахована, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко Г.В. Юровська