АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/715/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 60, 69 Хорошун О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівМагди Л. Ф. , Нерушак Л. В.
при секретаріРибасюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу начальника управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області - В.П. Плисюк на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання в зоні радіаційного забруднення , -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання в зоні радіаційного забруднення.

В обґрунтування своєї заяви вказувала, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Литвинець Канівського району Черкаської області. Після закінчення школи, в 1978 році поступила до Переяслав - Хмельницького філіалу ТУ-3 м. Біла Церква Київської області, яке закінчила 25 липня 1980 року, та працевлаштувалася швачкою-мотористкою на Переяслав-Хмельницьку швейну фабрику, де пропрацювала до 20 вересня 1981 року та повернулася на постійне місце проживання до своїх батьків в с. Литвинець Канівського району. Там працевлаштувалася на посаду кравця в Канівському райпобуткомбінаті, а з червня 1983 року працювала офіціантом в Канівському міжнародному молодіжному таборі «Славутич».

З метою отримання житла в 1986 році ОСОБА_7 прописалася у знайомих по АДРЕСА_1, але продовжувала жити у своїх батьків. На початку 1986 року вона познайомилася з ОСОБА_8, який проходив на той час службу в збройних силах СРСР в Північній групі військ, що дислокувалася в місті Магдебург ДРН. 13 грудня 1986 року під час перебування ОСОБА_7 в гостях у місті Магдебург у ОСОБА_8 вони одружилися, про що свідчить актовий запис № 149, складений військовою комендатурою міста Магдебург. Після одруження родина ОСОБА_8 повернулася на постійне місце проживання в с. Литвинець Канівського району. На початку 1987 року чоловік відбув по місцю служби, а в кінці цього ж року ОСОБА_7, будучі вагітної, поїхала до чоловіка, де ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина. У листопаді того ж року заявник з малолітньою дитиною повернулася до батьків, а чоловік залишився проходити військову службу за контрактом, яку закінчив в серпні 1989 році та переїхав жити до неї. З листопада 1996 року молода родина переїхала до орендованої квартири, яка розташована по АДРЕСА_2.

ОСОБА_7 20 серпня 2003 року отримала посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, виданого Черкаською облдержадміністрацією.

13 червня 2014 року, заявник набула права на пенсійне забезпечення, як особа, що постраждала від Чорнобильської катастрофи, в зв'язку з чим подала до Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі наявні в неї документи, які підтверджують трудовий стаж.

Але в зв'язку з тим, що відсутні документальні підтвердження факту проживання ОСОБА_7 в с. Литвинець Канівського району Черкаської області, що є територією посиленого радіоекологічного контролю, в період з 26 грудня 1986 року по 01 січня 1993 року, зазначене унеможливлює своєчасне призначення пенсії, тому заявник просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_7 в с. Литвинець Канівського району Черкаської області, в період з 26 грудня 1986 року по 01 січня 1993 року на протязі 6 років.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року заяву ОСОБА_7 задоволено повністю.

Встановлено факт постійного її проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, в період з 26 грудня 1986 року по 01 січня 1993 року в с. Литвинець Канівського району Черкаської області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції , начальник управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі - В.П. Плисюк подав апеляційну скаргу, в якій зазначав, що рішення ухвалено районним судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі зазначає, що ОСОБА_7 звернувся до управління з питанням щодо можливості оформлення пільгової пенсії згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але нею не було надано всі необхідні документи, зокрема: довідку про відповідний період проживання на території радіоактивного забруднення . Задовольняючи заяву ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання в зоні радіаційного забруднення, суд не звернув належної уваги на те, що докази цього факту заявник не надала, а довідка виконавчого комітету Литвинецької сільської ради від 09 вересня 2014 року № 919/02-37 вважається не дійсною на підставі довідки від 22 вересня 2014 року № 952/02-37, виданої Литвинецькою сільською радою, а зміст обох довідок ґрунтується на показах свідків та є відмінним один від одного.

Крім того акт про підтвердження факту проживання без реєстрації від 04 грудня 2014 року складено після того як заявник звернулась до суду про встановлення факту, що має юридичне значення. А медична карточка на ім'я сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, розпочата з січня 1988 року та надана суду під час розгляду даної справи в судовому засіданні.

На інформаційне дослідження, поданих заявником документів для призначення пенсії особі, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, УПСЗН Канівської районної адміністрації повідомила УПФУ в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області про те, що ОСОБА_7 не перебувала на обліку УПСЗН Канівської районної адміністрації та допомогу на дитину не отримувала.

Тому начальник управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі - В.П. Плисюк просив суд скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_7 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дане рішення цим вимогам не відповідає .

Районним судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання в зоні радіаційного забруднення, а саме: на території с. Литвинець Канівського району Черкаської області, що відноситься до переліку населених пунктів, що постраждали від Чорнобильської катастрофи , з 26 грудня 1986 року по 01 січня 1993 року, оскільки іншим чином ніж в судовому порядку даний факт вона підтвердити не може, а встановлення даного факту їй необхідно для подальшого звернення в пенсійний фонд про призначення пенсії /а.с.2-5/. Оскільки в інший спосіб підтвердити цей факт заявниця не може по тій причині, що вона проживала у зазначеному населеному пункті без реєстрації.

На підтвердження факту проживання в с. Литвинець Канівського району Черкаської області заявниця посилається на довідки Литвинецької сільської ради Канівського району Черкаської області від 09 вересня 2014 року № 920/02-37 відповідно до якої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 26 грудня 1986 року по 21 листопада 1996 року проживала без реєстрації в с. Литвинець Канівського району Черкаської області /а.с.13/, та від 07 жовтня 2014 року № 979/02-37 , згідно якої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, з народження по 1978 рік, з 17 лютого 1982 року по 10 червня 1983 року та з 27 червня 1983 року по 26 липня 1986 року була зареєстрована і проживала в с. Литвинець Канівського району Черкаської області /а.с.28/, а також на показання свідків.

Постановою Кабінету Міністрів України РСР № 106 від 23 липня 1991 року с. Литвинець Канівського району Черкаської області відноситься до зони радіоекологічного контролю переліку радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Задовольняючи заяву ОСОБА_7 та встановлюючи факт її постійного проживання на території с. Литвинець Канівського району Черкаської області з 26 грудня 1986 року по 01 січня 1993 року, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний факт підтверджується показаннями свідків, письмовими доказами та необхідний заявнику для вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_7 не можна, так як суд дійшов до нього з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження за таких умов:

1. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто, відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту необхідно з'ясувати мету, для якої необхідно його встановлення.

2. Встановлення факту не має бути пов'язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду. Якщо при розгляді справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право, підвідомчий суду, або суд сам дійде висновку, що у даній справі встановлення факту пов'язано з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах (256 ЦПК).

3. Заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено, із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах громадянського стану тощо).

4. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звернувшись до суду з даною заявою ОСОБА_7 навела належні підстави для звернення та довела, що іншим чином вона не в змозі підтвердити факт проживання на території с. Литвинець Канівського району Черкаської області з 26 грудня 1986 року по 01 січня 1993 року. Оскільки , передбачених законодавством, даних про реєстрацію (прописку) в даному населеному пункті сільська рада чи інший уповноважений орган надати не може по тій причині, що в цьому населеному пункті у зазначений період ні вона, ні її дитина прописані (зареєстровані) не були , тому в позасудовому порядку цей юридичний факт встановлений бути не може.

А його встановлення їй необхідне для подальшого звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком із застосуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і при цьому не тягне встановлення її належності до осіб, що постраждали від Чорнобильської катастрофи, оскільки відповідно до наданого посвідчення /а.с.7/ вона має цей статус і ця обставина не оспорюється зацікавленою особою.

Водночас, звертаючись з даною заявою , ОСОБА_7 не довела належними доказами той факт, що дійсно безперервно і постійно проживала на території с. Литвинець Канівського району Черкаської області з 26 грудня 1986 року по 01 січня 1993 року , що заперечував представник управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі .

Але суд, розглядаючи заяву , заперечення зацікавленої особи не врахував та допустив неповноту і однобічність при розгляді даної заяви, не з'ясував всіх обставин, що мають значення для справи та помилково вважав доведеними обставини вказані заявником.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому оскаржуване рішення належить скасувати, ухваливши нове рішення .

Відповідно до п.6 Положення про паспортну систему в СРСР , затверджену Постановою РМ СРСР 28 серпня 1974 року за №677 , яке було чинним до 1991 року, громадяни підлягали в установленому порядку прописці по місцю проживання, а також прописці чи реєстрації по місцю тимчасового проживання і виписці при виїзді з місця проживання.

ОСОБА_7 не була прописана на території с. Литвинець Канівського району Черкаської області з 26 грудня 1986 року по 01 січня 1993 року, а зареєструвалася в даному населеному пункті лише 26.11.1996 року. Що підтверджується даними будинкової книги /а.с.11/. Чого не заперечує й сама заявниця, зазначаючи що у 1986 році вона прописалася у знайомих по АДРЕСА_1.

Також з поданої заяви ОСОБА_7 вбачається, що вона у 1986 році відбула в м.Магдебург Німецької народно-демократичної республіки, де 13 грудня 1986 року взяла шлюб з ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Магдебург вона народила сина ОСОБА_9.

З чого вбачається, що ОСОБА_7 протягом 1986-1987 років постійно не проживала не тільки на території с. Литвинець Канівського району Черкаської області , а й на території України взагалі.

Також ОСОБА_7 не надала доказів про те, що її дитина (будучи малолітньою) протягом 1987-1993 років в с. Литвинець відвідувала дитячий садок або школу .

Навпаки , згідно наданої завідуючим ДНЗ №6 «Теремок» довідки, - ОСОБА_9 (син заявниці) з 20 травня 1991 року по 30 серпня 1994 року відвідував саме цей дошкільний заклад, який розташований в м.Каневі.

Також у Канівській центральній районній лікарні цей малолітній знаходився під наглядом лікаря-педіатра з вересня 1988 року по червень 1991 року , що підтверджується довідкою , яка була надана самою ОСОБА_7 /а.с.38/.

Саме в м.Каневі, а не в с.Литвинець, також з 01 лютого 1991р. по липень 1992 року працювала офіціантом ресторану «Тополя» і сама ОСОБА_7 , про що надала суду довідку від 26.06.2014 року №704-01.

Про те, що ОСОБА_7 з сім'єю проживала не в с. Литвинець , а в м. Каневі , свідчить і рішення виконавчого комітету Канівської міської ради народних депутатів №96 від 23.03.1990 року «Про виділення земельних ділянок і надання дозволу на будівництво індивідуальних житлових будинків громадянам м. Канева» /а.с.49/. Яким чоловіку заявниці ОСОБА_8, як особі, що проживає на квартирі по найму в АДРЕСА_2 , сім'єю в складі 3-х осіб , - надана земельна ділянка та дозвіл на будівництво.

Що в сукупності спростовує як пояснення заявниці , так і допитаних судом свідків, на показання яких помилково послався суд першої інстанції, задовольняючи заяву, про факт проживання ОСОБА_7 саме на території с. Литвинець Канівського району Черкаської області з 26 грудня 1986 року по 01 січня 1993 року. Оскільки документальні докази свідчать про те, що остання протягом цього часу в даному населеному пункті не проживала.

А довідка виконавчого комітету Литвинецької сільської ради від 09 вересня 2014 року № 919/02-37 , на яку також послався суд , не може бути належним доказом факту проживання заявниці протягом вказаного періоду на території с. Литвинець, оскільки була визнана не дійсною на підставі довідки від 22 вересня 2014 року № 952/02-37, виданої Литвинецькою сільською радою /а.с.21-22/.

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності , колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання в зоні радіаційного забруднення (в с. Литвинець Канівського району Черкаської області ) з 26 грудня 1986 року по 01 січня 1993 року - належить відмовити, оскільки заявник не довела належними доказами даного факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу начальника управління Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівському районі Черкаської області - В.П. Плисюк на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року - задовольнити .

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання в зоні радіаційного забруднення - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання в зоні радіаційного забруднення -відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :