Справа № 161/6248/15-ц
Провадження № 2/161/2360/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Соколовій К.Ю.,

з участю прокурора Бондарчук О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за позовною заявою прокурора м. Луцька в інтересах ОСОБА_1 до Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_3 про зобовязання проведення перерахунку стипендії та її виплати,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор м. Луцька в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_3 про зобовязання проведення перерахунку стипендії та її виплати. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що до прокуратури міста Луцька надійшло звернення ОСОБА_1 з приводу дотримання її прав при нарахуванні та виплаті стипендії. Встановлено, що ОСОБА_1 навчається на 1 курсі Східноєвропейського національного університету ім. Л. ОСОБА_3 за напрямом підготовки «Музичне мистецтво» на державній денній формі навчання з 01.09.2014 року по теперішній час. Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на момент вступу дочки на навчання до СНУ ім. Л. ОСОБА_3 мав стаж роботи під землею тривалістю 20 років, що підтверджується довідкою з ДП «Волиньвугілля» від 27.06.2014 року та копією трудової книжки. Таким чином, ОСОБА_1 має право на отримання гарантованої законом виплати стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відповідно до наказу ректора № 265-з від 16.09.2014 року з вересня 2014 року по грудень 2014 року вказаній студентці виплачувалась академічна стипендія в розмірі мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії, встановленому Кабінетом Міністрів України. Встановлено, що всупереч зазначеним нормативно-правовим актам, за періоди навчання з 01.09.2014 року по грудень 2014 року стипендія ОСОБА_1 нараховувалася на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що призвело до утворення заборгованості по виплаті стипендії ОСОБА_1 у період із 01.09.2014 року по грудень 2014 року на загальну суму 1865,06 грн., що свідчить про порушення прав останньої на належне соціальне забезпечення. Просить суд стягнути з Східноєвропейського національного університету ім. Л.ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті стипендії у сумі 1865, 06 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні прокурор прокуратури м. Луцька заявлений позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні підтримала позов прокурора м. Луцька, просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнала та пояснила, що Постановою КМ України № 882 від 12 липня 2004 року не передбачено призначення стипендії у відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії». Просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Виходячи з вимог ст. 22 Конституції України при прийнятті нових Законів або внесенні змін до чинних законів держава не вправі допускати звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, у тому числі і для дітей війни. При цьому слід виходити з правової позиції Конституційного Суду України, який неодноразово розглядав питання щодо конституційності положень Законів України про Державний Бюджет України у частині обмеження пільг, компенсацій і гарантій, на які відповідно до чинного законодавства мають право окремі категорії громадян.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією.

Для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня (ст. 48 Конституції України (254 к-96-ВР), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України), тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85, п. 19 ч. 1 ст. 92 Конституції України надзвичайного стану (ст. 64 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг і компенсацій).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дітям, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, дітям шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів 1-ої та 2-ої групи, гарантується виплата стипендії за рахунок коштів державного бюджету в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Сума прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлюються Законам України «Про державний бюджет» на відповідний рік.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» із змінами та доповненнями передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2014 року -1218 гривень.

Судом при розгляді справи встановлено і цього не заперечувалося сторонами, що наказом голови приймальної комісії Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_3 № 18-С(з) від 11.08.2014 ОСОБА_1 зарахована до складу студентів за спеціальністю Музичне мистецтво, на денну форму навчання за рахунок Державного фінансування, на навчання зарахована поза конкурсом (а.с. 15). Підставою для видачі наказу голови приймальної комісії було рішення приймальної комісії від 11.08.2014 року

Також встановлено, що батько позивачки ОСОБА_4 на момент вступу позивачки на навчання до Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_3 мав стаж роботи під землею 20 років, що підтверджується довідкою з ДП «Львіввугілля» від 27.06.2014 року №11.1-302 (а.с.7).

Відповідно п. 8 ч. 3 ст. 3 Закону України "Про вишу освіту" формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечуються шляхом надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 2 ст. 62 Закону передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Також судом встановлено і цього не заперечувалося представником відповідача, що з вересня 2014 року по грудень 2014 року ОСОБА_1 отримувала стипендію в сумі 730, 751,17, 795,77 гривень, що визначеному відповідно до Порядку призначення і виплат стипендій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2004 року № 882, в межах виділених бюджетних асигнувань. (а.с. 18).

Відповідно до наказу ректора Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_3 від 16 вересня 2014 року № 265-З «Про затвердження рішення стипендіальної комісії університету», затверджено рішення стипендіальної комісії відповідно до представлених документів про призначення академічної та додатково соціальної (на термін дії пільги, зазначеної у Примітці) стипендії студентам денної державної форми навчання у мінімальному розмірі на період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року, серед яких під №8 значиться ОСОБА_1 (а.с. 19).

Таким чином ОСОБА_1 виплачувалась академічна стипендія в розмірі мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії, встановленому Кабінетом міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 2000 року, користування будь-яким правом, яке визнане законом, повинно бути забезпечено виконанням без будь-якої дискримінації.

Тому при розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначити, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство.

Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення суду).

У звязку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів Закону України, відповідно якому встановлені надбавки з бюджету і який є діючим та Закону України «Про державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього Закону на думку Уряду України, превалюювали як lex specialis.

Суд не прийняв до уваги аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (п.26 рішення Кечко проти України).

Відповідно до ст. 9 Конституції України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України, суд не може застосовувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються інакше як міжнародний договір, в той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не протирічать Конституції України.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26 рішення Кечко проти України).

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що ОСОБА_1 як дочка шахтаря ОСОБА_4, який має стаж роботи під землею більше 15 років, має право на отримання гарантованої законом виплати стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та зобовязати Східноєвропейський національний університет імені ОСОБА_3 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 стипендії у відповідності до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії» за період часу з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року, виходячи з встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахування уже виплачених сум.

При цьому судом не приймається до уваги розрахунок суми нарахованої та невиплаченої стипендії (а.с. 21), оскільки в цьому розрахунку не вказано ким від безпосередньо виконаний, також не вказана дата його складання. А тому такий доказ є неналежний оскільки за загальними положеннями ЦК України, якщо у документі не вказана дата його складання/заповнення то такий документ є нікчемний. У звязку викладеним заявлений позов в частині щодо стягнення визначеної суми грошових коштів не підлягає до задоволення.

Також судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача, що Законом України «Про Державний бюджет» на 2014 роки не передбачено видатки на даний вид стипендії. Оскільки вказаною нормою права виплата зазначених стипендій не поставлена в залежність від наявності на це грошових коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, де навчається ОСОБА_1.

Крім того, дія ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії» Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» не зупинялась. Положеннями цієї статті гарантовано даній категорії студентів право на навчання за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів з наданням місць для проживання в гуртожитках на час навчання, також на одержання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

При цьому Положення, які визначені в Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року № 882, щодо розміру стипендій не можуть бути застосовані до даного випадку, оскільки пізніше прийнятим Законом, який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, встановлено гарантований розмір стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді.

Таким чином за приписами даних норм права прокуратура м. Луцька як позивач по справі звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ передбачено, що при зверненні до суду із позовною заявою майнового характеру, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 % від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить становить 243,60- 3 654 гривень.

Судом при рзгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом заявлено одну позовну вимогу майного характеру. При цьому мінімальний розмір судового збору становить 243,60 гривень. А тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що прокуратура м. Луцька як орган державної влади звільнена від сплати судового збору, а тому він стягується з відповідача в дохід держави. При цьому мінімальний розмір судового збору з позову майнового характеру становить 243,60 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 243,60 гривень.

Керуючись ст. ст. 22, 64 Конституції України, ч.1 ст.1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04.11.2000 року, Законом України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії», ст.ст. 10, 57, 60, 88, 212 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву прокурора м. Луцька в інтересах ОСОБА_1 до Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_3 про зобовязання проведення перерахунку стипендії та її виплати - задовольнити частково.

Зобовязати Східноєвропейський національний університет імені ОСОБА_3 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 стипендії у відповідності до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії» за період часу з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року, з урахування уже виплачених сум.

Стягнути з Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_3 на користь держави 243,60 гривень судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Рішення в повному обємі

складено 12 червня 2015 року