У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та просила розірвати шлюб, укладений між сторонами, стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 410 грн 40 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 578.

Прізвище, після розірвання шлюбу, за бажанням ОСОБА_3, змінено на «ОСОБА_3».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в сумі 500 грн скасовано і в позові в цій частині ОСОБА_3 відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення в частині вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення по суті вказаних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції вказував на те, що позивачем надано і договір про надання правової допомоги з додатком, і довіреність але при вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу позивач не визначився, в якому статусі ОСОБА_5 брав участь у розгляді справи.

З таким висновком апеляційного суду в указаній частині погодитися повністю не можна.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник указує на те, що судами не взято до уваги те, що договір про надання правової допомоги нею було укладено з ПП «Центр правового сприяння та захисту» і ОСОБА_5 діяв від імені підприємства як його директор. Правова допомога на підставі договору їй була надана саме підприємством та надавалася вона до моменту розгляду справи у суді першої інстанції, а під час розгляду справи у суді ОСОБА_5 представляв її інтереси на підставі довіреності. Кошти за надання правової допомоги нею були сплачені, що підтверджується відповідною квитанцією, і в позовній заяві вона зазначала саме про стягнення коштів за укладеним договором.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI (далі ‒ Закон) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах ‒ суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Установлено, що між ПП «Центр правового сприяння та захисту» та ОСОБА_3 01 серпня 2014 року було укладено договір про надання юридичних послуг № 2-08/14 (а. с. 9‒14).

Матеріали справи містять додаток до договору, в якому вказані найменування послуг, години та вартість цих послуг, акт здавання-приймання наданих послуг за вказаним договором та ксерокопію квитанції про перерахунок коштів ПП «Центр правового сприяння та захисту».

Перевіряючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, належним чином не перевірив матеріали справи та підстави звернення до суду про стягнення витрат на правову допомогу та помилково вважав, що позивач не визначився у статусі ОСОБА_5

Розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суд повністю не виконав своїх обов'язків, визначених законом, у зв'язку з чим таке рішення апеляційного суду в скасованій частині підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

У решті судові рішення не оскаржуються тому не є предметом касаційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на правову допомогу скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик