НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/9544/13-ц
№ 2/183/128/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 194,22 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 17.08.2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 31.10.2013 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 19 194,22 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 11 896,81 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5 907,21 грн., а також суми фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та суми процентної складової штрафу у розмірі 890,20 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

Представник позивача Шкваря К.М. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. В наступне судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. В наступне судове засідання відповідач не з'явився. Також, надав суду письмові заперечення, якими зазначив, що банком не доведено факту надання відповідачу кредитних коштів; сума основного боргу занадто більша тієї суми, яка була нібито отримана в кредит відповідачем; необґрунтованими є розрахунок заборгованості по процентам, які обраховуються від суми основного боргу; анкета-заява не містить угоди про сплату комісії, а тому правова підстава для її нарахування відсутня; штраф та пені є різновидом неустойки, а тому їх застосування свідчить про подвійну юридичну відповідальність за одне й те саме правопорушення. Також, відповідач просить застосувати строки позовної давності, посилаючись на прострочення позовної давності банком, оскільки на його думку строк позовної давності починається з моменту закінчення строку дії кредитної картки, термін дії якої сплинув 17.08.2009 року. Банк звернувся до суду лише 22.11.2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надано копію заяви від 17.08.2006 року та Умови і правила надання банківських послуг, у відповідності до яких ПАТ КБ «ПриватБанк» надає ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміром 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5, 6-9).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, тому зазначену вище заяву суд розцінює, як кредитний договір.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту, відповідач отримав кредит у розмірі 250,00 грн., а позичальник, відповідно до вказаного договору зобов'язався повертати заборгованість щомісяця.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що відповідач не виконав зобов'язання, взяті на себе договором, в результаті чого станом на 31.10.2013 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 19 194,22 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 11 896,81 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5 907,21 грн., а також суми фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та суми процентної складової штрафу у розмірі 890,20 грн., що стверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5).

Однак, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Дані положення за змістом збігаються з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс 14, 12 листопада 2014 року № 6-167 цс 14, які відповідно до положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України.

Відповідно до пп.пп. 3.1.2, 3.1.3, 5.4 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, вказаного на картці, останній платіж здійснено в 15.01.2013 року, дія картки закінчилась 17.08.2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у 11.12.2013 року.

Посилання позивача на автоматичну пролонгацію дії картки, суд оцінює критично, так само суд ставиться і до доводів позивача щодо стягнення в межах трьохрічного строку до моменту нарахування банком останнього платежу - 15.01.2013 року, оскільки пролонгація договору, передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

В порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано суду доказів того, що після закінчення строку дії договору (тобто після 17.08.2009 року, потім після 17.08.2009 року відповідно) банк видав боржнику грошові кошти і нову платіжну картку, а позичальник своїх зобов'язань за цим кредитним договором не виконував.

Отже, враховуючи той факт, що строк дії договору закінчився 17.08.2009 року, строк позовної давності спливає 17.08.2012 року відповідно, позивач звернувся до суду лише в грудні 2013 року, тобто після спливу строків позовної давності. А тому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову саме з причин пропуску строків позовної давності.

Доказів того, що банком було здійснено пролонгацію договору, у відповідності до якого надано позичальнику грошові кошти і видано нову платіжну картку, а останній в свою чергу не виконував своїх зобов'язань за договором позивачем не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 554, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутніми під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Березюк