Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/293/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Ковальчука М.В.

секретаря Дворак Г.П.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу Держземагенства в Олевському районі Житомирської області про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на землю та зобовязання виготовити, видати свідоцтво про право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, якого під час розгляду уточнив, і просить суд визнати недійсним та скасувати Свідоцтво на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 04.005.0012 від 24.04.2014р. видане ОСОБА_2 та скасувати внесення відомостей до Державного земельного кадастру земельної ділянки за адресою : вул. Шевченка, 12. с. Радовель, Олевського району, Житомирської області. Зобовязати відділ Держземагенства в Олевському районі Житомирської області виготовити та видати ОСОБА_1 свідоцтво на право власності земельну ділянку за адресою: вул. Шевченка, 14 с. Радовель, Олевського району Житомирської області, та внести відомості до Державного земельного кадастру.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав в повному обзясі і просить суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник відносно позову заперечують і вважають що підстав для визнання недійсним та скасування Свідоцтва на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 04.005.0012 від 24.04.2014р. виданого ОСОБА_2 та скасування внесення відомостей до Державного земельного кадастру земельної ділянки немає, оскільки ОСОБА_2 отримала дане свідоцтво на законних підставах.

Представник відділу Держземагенства в Олевському районі Житомирської також відносно позову позивача заперечує і вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Представник третьої особи Радовельської сільської ради також відносно позову заперечує, оскільки відповідачка отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку на законних підставах в межах які їй надавались рішенням сільської ради.

Суд, в судовому засіданні заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає що даний позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Виникнення права на земельну ділянку регулюється статтями 125, 126 ЗК України з яких слідує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка ОСОБА_2 є землекористувачами суміжних земельних ділянок.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 04.005.0012 від 07.03.2013 року є власницею земельної ділянки 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд та кадастровий номер НОМЕР_1 04.005.0013 від 07.03.2013 року є власницею земельної ділянки 0,0165 га для ведення особистого селянського господарства за адресою : вул. Шевченка, 12. с. Радовель, Олевського району, Житомирської області (а.с.60-61).

Позивач є власником будинку №14 по вулиці Шевченка, с. Радовель, Олевського району згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.09.2009 року, що лишився після смерті його матері - ОСОБА_3, померлої 11.02.2009 року (а.с.7-11).

Оскільки у свідоцтві про право на спадщину, яку отримав позивач за заповітом не визначено розмір земельної ділянки то відповідно до ч.2 стаття 1225 ЦК України до позивача, як спадкоємця житлового будинку, інших будівель та споруд перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно свідчень позивача земельна ділянка якою він користується в натури не виділялась, будь які документи про встановлення меж земельної ділянки, якою він користується відсутні.

Крім того, право постійного користування земельною ділянкою позивачем відповідно до ст.ст. 125,126 ЗК України не оформлялось, а тому право на земельну ділянку якою користується позивач у нього не виникло, незалежно при переході права на земельну ділянку в порядку передбаченому ч.2 ст.1225 ЦК України.

З пояснень позивача наданих в судовому засіданні, хлів який знаходиться на межах земельних ділянок, і належить йому, був збудований в 1984 році, будь які документи на будівництво даного хліва відсутні, тому суд вважає, що право на користування самочинним будівництвом не підлягає захисту.

З п.2 висновку №277/15 судової земельно-технічної експертизи від 13 липня 2015 року слідує, що земельна ділянка гр.. ОСОБА_1 частково накладається на земельну ділянку гр.. ОСОБА_2, ( згідно технічних документацій із землеустрою та правовстановлюючих документів).

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

З ст. 378 ЦК слідує, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Порядок припинення прав на землю регулюється гл. 22 ЗК.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140149 ЗК.

Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Зазначений перелік є вичерпним.

Виходячи з наведеного позивачем не доведено, порушення ОСОБА_2 норм земельного чи цивільного законодавства при отриманні свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Вимоги про зобовязання відділ Держземагенства в Олевському районі Житомирської області виготовити та видати ОСОБА_1 свідоцтво на право власності земельну ділянку за адресою: вул. Шевченка, 14 с. Радовель, Олевського району Житомирської області, та внести відомості до Державного земельного кадастру є похідними, а тому задоволенню не підлягають .

Керуючись вимогами ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу Держземагенства в Олевському районі Житомирської області про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на землю та зобовязання виготовити, видати свідоцтво про право власності на земельну ділянку відмовити.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись 19 жовтня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4