Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Справа № 428/4485/15-ц
Провадження № 22ц/782/507/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Кколегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді Украінцевої Л.Д.,

суддів: Заіки В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 серпня 2015 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди гаражу, стягнення заборгованості , витрат на оплату послуг та моральної шкоди та зовов`язання звільнити гараж, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди гаража від 09.04.2009 року, усунення перешкод у користуванні гаражем шляхом його звільнення та стягнення заборгованості по орендній платі з листопада 2012 року по травень 2015 року.

Крім цього, в судовому засіданні позивач зробив усну заяву про збільшення позовних вимог,в якій попросив стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 2000 грн. в якості витрат, які в майбутньому понесе позивач на приведення спірного гаражу у придатний для використання стан.

Оскаржуваним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди гаражу, стягнення заборгованості, витрат на оплату послуг, моральної шкоди та зовов`язання звільнити гараж задоволено частково: розірвано договір оренди гаражу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по орендній платі в сумі 3100,00грн., інфляційні витрати в сумі 2241 грн. 40 коп., 3% річних в сумі 238 грн. 99 коп., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 2000,00грн., зобов`язано ОСОБА_2 звільнити від особистих речей та передати за актом приймання-передачі ОСОБА_3 гараж. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 надав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.08.2015 року скасувати .

Заслухавши доповідь судді, сторони, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявні матеріально правові підстави для задоволення позову.

Проте погодитися з таким висновком суду неможливо за наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішенням суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди гаража АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно акту прийому-передачі гаража від 09.04.2009 року (а.с.11) даний гараж був переданий ОСОБА_2 Згідно договору оренди від 09.04.2009 року гараж здається в оренду строком на 6 місяців, оплата проводиться готівкою кожен місяць оренди в розмірі 100 гривень не пізніше 15 числа поточного місяця. Даний договір оренди автоматично пролонговувався кожні півроку та продовжує діяти до наступного часу. ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 орендну плату до листопада 2012 року.

Згідно договору оренди землі від 09.01.2013 року (а.с.6) та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 8217967 від 20.08.2013 року (а.с.7) земельна ділянка загальною площею 0,0024 га за адресою: АДРЕСА_1, передана ОСОБА_3 в оренду строком на три роки.

З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2015 року ОСОБА_3 набув право власності на гараж АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 30.04.2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37003662 від 30.04.2015 року (а.с. 4-5).

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_4 вже звертався до суду з аналогічним позовом та просив розірвати договір оренди від 09.04.2009 року, стягнути орендну плату за користування гаражем з листопада 2012 року по лютий 2015 року, усунути перешкоди у користуванні гаражем.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 повністю відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_3 не був власником гаража на час укладання спірного договору оренди та відповідно до ч.1 ст.761 ЦК України позивач не мав права укладати такий договір.

Таким чином, суд першої інстанції своїм рішенням встановив, що оскільки позивач на час укладання договору оренди гаража у 2009 році не був власником гаража, то цій договір оренди від 09.04.2009 року не можна вважати укладеним, а тому зазначений договір не породжує ніяких прав та обов'язків між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2015 року не оскаржувалося та є чинним (а.с.19-20).

Зі змісту позовної заяви від 27.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 знову просить розірвати договір оренди від 09.04.2009 року, стягнути орендну плату за період з листопада 2012 року по травень 2015 року та усунути перешкоди у користуванні гаражем шляхом його звільнення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

На підставі зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що провадження по справі у частині розірвання договору оренди гаража від 09.04.2009 року, стягнення заборгованості по орендній платі у період з листопада 2012 року по лютий 2015 року, усунення перешкод у користуванні гаражем шляхом його звільненнязакрити, оскільки є рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили та постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову в цій частині на це уваги не звернув, та необгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що незважаючи на те, що позивач є власником гаража 30.04.2015 року, у позові у частині розірвання договору оренди, стягнення орендної плати з березня 2015 року по травень 2015 року необхідне відмовити, оскільки, як встановлено рішенням суду першої інстанції від 02 березня 2015 року, яке для вирішення цього позову має преюдиціальне значення, договір оренди від 09.04.2009 року не був укладеним, а тому не породжує для сторін ніяких прав та обов'язків.

Інші вимоги ОСОБА_3 є похідними, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про усунення перешкод у користуванні гаражем, то колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів тому, що відповідач перешкоджає ОСОБА_3 користуватися гаражем, окрім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 отримано технічний паспорт на гараж, який складено Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» 02.09. 2013 року, в якому міститься план гаража з характеристикою гаража, що свідчить про те, що ОСОБА_4 не позбавлений права користування спірним гаражем (а.с.8-9). Позивач не заперечує, що відповідач повернув йому комплект із двох ключей від гаража, у відповідача залишився ще один комплект ключей.

Суд першої інстанції, на вказані обставини не звернув уваги, а тому помилково дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 в цій частині підлягає задоволенню .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позову у частині стягнення 2000 грн. - витрат на майбутнє. Рішення суду в цій частині не оскаржувалося.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до зміни рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПУ України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено рішенням апеляційного суду, то у відповідності до ч. 5 ст.88 ЦПК України колегія суддів змінює і розподіл судових витрат, а тому рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору у розмірі 681,18 грн. також підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303,307, 309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 серпня 2015року змінити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 у частині розірвання договору оренди гаража від 09.04.2009 року, стягнення заборгованості по орендної платі в період з листопада 2012 року по лютий 2015 року, усунення перешкод у користуванні гаражем, витрат на оплату послуг та моральної шкоди - закрити.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволені позовуу частині розірвання договору оренди гаража від 09.04.2009 року, стягнення заборгованості по орендної плати у період з березня 2015 року по травень 2015 року, усунення перешкод у користуванні гаражем, витрат на оплату послуг та моральної шкоди.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 серпня 2015року у частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову щодо стягнення 2000 грн. витрат в майбутньому - залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: