Справа № 309/91/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючогосудді КОНДОРА Р.Ю.

суддівЛЕСКА В.В., КОЖУХ О.А.

при секретаріМАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сокирницької сільської ради Хустського району Закарпатської області та Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6, про скасування рішень та визнання недійсним свідоцтва, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_7, на рішення Хустського районного суду від 16 грудня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

14.02.2014 ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_4 та Сокирницької сільської ради Хустського району, зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6. У подальшому ОСОБА_4 уточнював позовні вимоги і просив залучити до участі в справі в якості співвідповідача Хустську райдержадміністрацію, ухвалою Хустського районного суду від 13.05.2014 Хустську РДА залучено до участі в справі в якості співвідповідача. Уточнений позов мотивувався таким.

Рішенням 14-ї сесії 23-го скликання Сокирницької сільської ради від 12.05.2000 позивачу надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,07 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку. Позивач уклав із сільрадою договір на забудову земельної ділянки та виготовив будівельний паспорт і проект будинку, тобто, він є забудовником земельної ділянки.

У 2000 р. позивач за допомоги батьків - ОСОБА_8 і ОСОБА_6 розпочав будівництво, батьки закупили будівельні матеріали, у подальшому батько позивача сам виготовив усі столярні вироби для будинку (двері, вікна тощо). До 2003 р. був збудований перший поверх із перекриттям. У січні 2003 р. брат позивача - відповідач ОСОБА_4 оженився, свого житла він не мав, тому сім'єю вирішили, що спільно добудують будинок, у якому потім будуть жити батьки, а також відповідач ОСОБА_4 із сім'єю. Відповідач, оскільки брав участь у добудові будинку, хотів мати гарантії щодо майна, тому позивач подарував йому земельну ділянку по АДРЕСА_1 (на той час номера ще не було), але оскільки перший поверх будинку був збудований за кошти позивача, сторони вирішили, що власника будинку (забудовника) вони змінювати не будуть і з розрахунками розберуться потім. Предметом договору дарування була лише земельна ділянка, а не будинок, і своєї згоди на зміну забудовника та на оформлення правовстановлюючих документів на ім'я брата позивач не давав.

У жовтні 2013 р. позивач дізнався, що рішенням 15-ї сесії 4-го скликання Сокирницької сільської ради від 07.12.2004 № 2 надано дозвіл ОСОБА_4 на отримання правовстановлюючих документів на будинок, при цьому, в документах йдеться про побудову будинку в 2003 р. і введення його в експлуатацію в березні 2005 р. На підставі розпорядження голови Хустської РДА від 14.05.2007 № 206 відповідачу ОСОБА_4 було 18.06.2007 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст. 328 ЦК України щодо підстав набуття права власності на нерухоме майно та ст. 332 ч. 2 ЦК України щодо того, що особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває права власності на нову річ, позивач остаточно просив визнати недійсними та скасувати рішення 15-ї сесії 4-го скликання Сокирницької сільської ради від 07.12.2004 № 2 «Про надання ОСОБА_4 дозволу на отримання правовстановлюючих документів на будинок», скасувати розпорядження голови Хустської РДА від 14.05.2007 № 206 «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4» та визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.06.2007, видане на ім'я ОСОБА_4.

Рішенням Хустського районного суду від 16.12.2014 позов задоволено: рішення 15-ї сесії 4-го скликання Сокирницької сільської ради Хустського району від 07.12.2004 № 2 «Про надання ОСОБА_4 дозволу на отримання правовстановлюючих документів на будинок» визнано недійсним, розпорядження голови Хустської РДА від 14.05.2007 № 206 «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4» скасовано, Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.06.2007 - будинок АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4, визнано недійсним.

Рішення суду оскаржила третя особа ОСОБА_5, вказує на його незаконність та необґрунтованість. Зазначає, зокрема, що рішенням порушуються її права, оскільки вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 і будинок, який є предметом спору, добудовувався та оформлювався у власність під час шлюбу, тож вона має право на частку в цьому майні, про що пред'явила до ОСОБА_4 позов, провадження в якому наразі зупинено. Вказує на відсутність на час дарування земельної ділянки будь-яких даних про наявність на ній нерухомого майна чи недобудови. На думку апелянта, позов був поданий лише з метою позбавити її та дітей права власності на будинок та права проживання в ньому, оскільки шлюб із ОСОБА_4 розірваний, а стосунки з його сім'єю неприязні. До того ж, позивач має інше житло, яке успадкував, і спірного будинку по суті не потребує. Апелянт вважає позов загалом необґрунтованим і недоведеним.

Просить: об'єднати в одне провадження дану справу зі справою за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та скасування свідоцтва; залучити до участі в справі Хустську державну нотаріальну контору; рішення Хустського районного суду від 16.12.2014 змінити, задовольнити вимоги ОСОБА_5, а саме: визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.06.2007 на житловий будинок АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4; визнати недійсним рішення 15-ї сесії 4-го скликання Сокирницької сільської ради Хустського району від 07.12.2004 № 2 «Про надання ОСОБА_4 дозволу на отримання правовстановлюючих документів на будинок»; скасувати розпорядження голови Хустської РДА від 14.05.2007 № 206 «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4»; визнати житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами спільним сумісним майном, набутим у шлюбі ОСОБА_5 і ОСОБА_4; визнати право власності на указаний будинок з господарськими будівлями і спорудами по 1/2 частині за ОСОБА_5 і ОСОБА_4.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: апелянта ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7, які скаргу підтримали, представника позивача ОСОБА_4 адвоката Томищ М.С., представника відповідача ОСОБА_4 і третьої особи ОСОБА_6 адвоката Гринюк Г.В., які апеляцію не визнали, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши інвентарну справу К-776 ід. 4622, обговоривши доводи учасників процесу, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості, доведеності та з того, що в даній справі не вирішується питання про права та обов'язки третьої особи ОСОБА_5 Погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Встановлено, що рішенням 14-ї сесії 23-го скликання Сокирницької сільської ради від 12.05.2000 ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,07 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с. 8), 15.01.2001 Сокирницька сільрада і ОСОБА_4 уклали договір на забудову земельної ділянки (а.с. 9). На ім'я ОСОБА_4 за НОМЕР_1 зареєстровано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника (а.с. 7, 10, а.с. 51, 55-56 і.с. К-776 ід. 4622).

16.04.2003 ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір дарування, що був посвідчений держнотаріусом Хустської держнотконтори Король Ю.Ю. за реєстровим № 1695, за яким подарував належну йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 29.12.2002 земельну ділянку площею 0,07 га по АДРЕСА_1, призначену для будівництва житлового будинку (а.с. 136). Предметом договору дарування була лише земельна ділянка, жодних вказівок на наявність на ділянці будівель, розпочатого будівництва, відповідних даних договір не містить. На підставі цього договору Сокириницька сільрада 23.06.2003 видала ОСОБА_4 Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 0,07 га, розташовану на території Сокирницької сільської ради та призначену для будівництва житлового будинку (а.с. 20 і.с. К-776 ід. 4622). Договір дарування та державний акт на ім'я обдарованого були приєднані до матеріалів справи лише на стадії апеляційного розгляду справи.

Рішенням Хустського районного суду від 18.03.2013 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, що набрало законної сили 29.03.2013 (а.с. 31-32), даними паспорта ОСОБА_5, копіями свідоцтв про укладення шлюбу, про народження дітей, довідками Сокирницької сільради (а.с. 32-34, 36, 37 і.с. К-776 ід. 4622), іншими матеріалами справи встановлено, що 28.01.2003 ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_5, у шлюбі народилися доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 зареєстрована по АДРЕСА_1 і проживає там з дітьми.

07.12.2004 Сокирницька сільська рада (рішення № 2 15-ї сесії 4-го скликання) задовольнила заяву ОСОБА_4 про узаконення житлового будинку та видачу правовстановлюючих документів і вирішила для здійснення правової реєстрації та узаконення жилого будинку у с. Сокирниця по АДРЕСА_1 видати правовстановлюючі документи на збудований будинок у 2003 році по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, мешканця АДРЕСА_2 (а.с. 6). Апеляційний суд ухвалою від 07.04.2015 витребував від Сокирницької сільради належно засвідчений витяг з указаного рішення сесії разом з протоколом засідання та пакетом документів, на підставі яких прийнято зазначене рішення, на що сільрада при листі від 20.04.2015 № 75, який надійшов до суду 22.04.2015, надіслала лише засвідчену копію вищезгаданого рішення без відповідного пакету документів.

ОСОБА_4 виготовив будівельний паспорт на забудову земельної ділянки 14.03.2005 (зареєстрований за № 1/2005) (а.с. 18, 22-24 і.с. К-776 ід. 4622). Розпорядженням голови Хустської райдержадміністрації від 14.05.2007 № 206 затверджено Акт № 38 державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації, а саме - житлового будинку загальною площею 144,3 кв. м, житловою площею 65,8 кв. м в АДРЕСА_1 забудовника ОСОБА_4 (а.с. 49-51). На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_4 було 18.06.2007 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5). Відповідно до Зведеного акту вартості будинку, господарських будівель і споруд, станом на 05.08.2013 балансова вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями і спорудами становила 510197,00 грн, інвентаризаційна вартість - 459177,00 грн (а.с. 9-14 і.с. К-776 ід. 4622).

Таким чином, документально підтверджується, що земельна ділянка була подарована ОСОБА_4, а житловий будинок, що на ній знаходиться, був побудований, уведений в експлуатацію і право власності на нього за ОСОБА_4 було оформлено в період його перебування в шлюбі з ОСОБА_5. З письмово викладеної у справі правової позиції третьої особи ОСОБА_5, зі змісту її позовної заяви про поділ майна подружжя, скасування свідоцтва та визнання права власності на частку в майні, провадження за яким відкрито (а.с. 22-27, 33, 106-115, а.с. 29-31 і.с. К-776 ід. 4622), випливає, що вона ставить питання про визнання її права власності на частку в будинку як у майні, спільно набутому подружжям під час шлюбу, вказує на вкладення спільних коштів подружжя у спорудження будинку, господарських будівель тощо. ОСОБА_5 з огляду на положення закону щодо спільної власності подружжя (зокрема, ст.ст. 22, 25, 28, 29 КШС України, ст.ст. 60-63, 68-71 СК України) вказує на відсутність підстав для визнання колишнього чоловіка ОСОБА_4 одноосібним власником набутого в шлюбі нерухомого майна і саме з цих мотивів вказує на незаконність відповідних рішень, а також правовстановлюючих документів, виданих на ім'я ОСОБА_4

Ставлячи питання про скасування рішень, що слугували підставами для набуття ОСОБА_4 права власності на нерухомість, та визнання недійсним свідоцтва про право власності на це майно, реально позивач ОСОБА_3 ставить питання про позбавлення свого брата права власності на майно, проте, не враховує, що майно було набуте відповідачем у шлюбі з ОСОБА_5 і, відповідно, не враховує особливостей правового регулювання питань власності на таке майно. Позбавлення ОСОБА_4 права власності на майно з підстав, заявлених позивачем, матиме безпосередні наслідки для ОСОБА_5, позаяк перестають існувати правові підстави для набуття відповідно до закону права власності на майно й іншим з подружжя, порушується легітимність володіння майном, його покращень, істотно ускладнюється можливість розпорядження майном, його поділу в майбутньому та вчинення будь-яких дій щодо майна, які передбачають наявність стосовно нього належного правового титулу.

Отже, йдеться щонайменше про порушення прав ОСОБА_5 стосовно майна, набутого в шлюбі з ОСОБА_5 Окрім цього, апеляційному суду не було надано чітких та обґрунтованих пояснень щодо наявності реального порушення прав позивача та дійсної мети позову в контексті, зокрема, того, що позивач за 11 років до звернення до суду добровільно відчужив відповідачу, з яким проживає в одному селі, земельну ділянку, тобто, за власною волею відмовився від свого права власності на землю на користь іншої особи, відповідний договір не оспорював, угоди про свою участь у забудові ділянки не має, отже, в правовому плані наразі не може бути забудовником.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 328, 386, 396 ЦК України, правомірність набуття права власності презюмуються, таке право власності, а також речове право особи на чуже майно підлягає захисту, є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ОСОБА_5, яка, виходячи із суті спірних правовідносин, теж повинна відповідати за позовом, брала участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. За приписами ЦПК України, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 128, 174, 175); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про право, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти, на підставі яких позивач вимагав задовольнити позов, мають правове значення лише якщо встановлені у справі, у якій є належний відповідач (відповідачі) - власники відповідного майна. Участь такого власника у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, хоча і дає певні процесуальні можливості для захисту своїх прав, вищенаведеного не усуває і участі в якості відповідача - не замінює.

Суд першої інстанції попереднього судового засідання не проводив, позовні вимоги не уточнював, питання про склад і процесуальний статус осіб, які братимуть участь у справі, в т.ч., питання про участь ОСОБА_5 в якості відповідача, не обговорював, про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій сторону позивача не попередив і такі не роз'яснив, отже, вимог, встановлених ст. 10 ч. 4, ст. 33, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, не виконав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови його пред'явлення до належних відповідачів, обґрунтованості та доведеності позовних вимог. За умов, коли позов не був пред'явлений до усіх належних відповідачів, а також, коли вимоги позивача ґрунтуються по суті на припущеннях, як це має місце, позов не міг бути задоволений незалежно від того, в який спосіб він обґрунтовувався. Наведені обставини не давали можливості суду першої інстанції ґрунтуватися для задоволення позову на факті визнанні окремими учасниками процесу обставин, якими мотивувався позов (ст. 61 ч. 1 ЦПК України), такі обставини підлягали оцінці в сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами та з іншими фактичними обставинами, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.ст. 212-213 ЦПК України).

Не дотримавшись указаних вище вимог закону, суд першої інстанції не мав належних матеріально- та процесуально-правових підстав для визнання права власності позивача порушеним, для висновку про необхідність захисту права власності позивача на майно та не вмотивував необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 332 ЦК України (Набуття права власності на перероблену річ) і ст. 335 ЦК України (Набуття права власності на безхазяйну річ), для чого фактично достатніх підстав не було. Суд вирішив питання про права і обов'язки ОСОБА_5, яка брала участь у справі, проте, не була відповідачем за позовом. Тобто, суд загалом не мав передбачених законом підстав для задоволення позову.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, в позові - відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_7, задовольнити частково, рішення Хустського районного суду від 16 грудня 2014 р. скасувати, у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сокирницької сільської ради Хустського району Закарпатської області та Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про скасування рішень та визнання недійсним свідоцтва - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 121,80 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору, а також 5494,60 грн судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді