Справа № 663/300/15-ц
Провадження № 2/663/255/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

05 березня 2015 року Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Шульги К.М.

при секретарі Пінчук Д.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Скадовська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок по АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 09.10.1996 року почав спільно проживати з відповідачкою у м. Новояворівськ Львівської області. Відповідач займалась веденням домашнього господарства та вихованням дитини, яку він у подальшому усиновив - ОСОБА_3, 1994 р. н. Він же займався підприємницькою діяльністю. В жовтні 1997 року між сторонами було укладено перший шлюб. Протягом 1997-2011 років у сторін народилося троє спільних дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. У зв'язку із сімейними обставинами шлюб між сторонами було розірвано у 1999 році, але спільне проживання не припинялось. 14.11.2009 року сторони уклали шлюб повторно, який на теперішній час не розірвано. У 2006 році було сторонами придбано будинок по АДРЕСА_1, але за згодою позивача договір купівлі-продажу було оформлено на відповідачку ОСОБА_2 При цьому, відповідачка пообіцяла подарувати будинок сину ОСОБА_4 по досягненню ним 16-річного віку. Протягом 2008-2015 років позивач вживав заходів до поліпшення стану житлового будинку. Останні два роки він разом з двома молодшими синами, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, проживають у спірному будинку без відповідачки. Діти відвідують школу та дитсадок в смт. Лазурне. Відповідачка проживає у м. Новояворівськ Львівської області. Одночасно просить визнати за ним право спільної власності подружжя на житловий будинок в розмірі 1/2 частини.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила. Суд за згодою позивача розглянув справу у відсутності відповідача на підставі поданих доказів в порядку ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 14 листопада 2009 року, зареєстрований Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області, про що складено актовий запис № 250 (а.с.4).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільних дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3., та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.28-31).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8 придбала житловий будинок по АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.12.2006 (а.с.6).

Відповідно до довідки Лазурненської селищної ради та акту обстеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час придбання будинку проживали разом в смт. Лазурне Скадовського району, та були пов'язані спільним побутом (а.с.32, 33).

Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За вказаних обставин, суд вважає встановленим, що на час придбання будинку сторони дійсно спільно проживали без реєстрації шлюбу.

Таким чином, майно, набуте за час спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України «Право спільної сумісної власності подружжя» і, зокрема, положення ст.63 СК України про рівність прав на володіння, користування і розпорядження майном, що належать на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, позовна вимога в частині визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання права позивача на спірний будинок у розмірі 1/2 частини слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.70 СК України розмір часток в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Питання про поділ майна позивачем не порушувалось, тому у суду відсутні підстави для визнання за відповідачем права на 1/2 частину у спільній сумісній власності на житловий будинок. Крім того, у разі виділу частки у спільному майні, право спільної сумісної власності припиняється.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати позивача підлягають задоволенню пропорційно задоволеним вимогам, тобто у розмірі 121,80 грн.

Керуючись ст.ст.70, 74 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 208-215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Скадовський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Скадовським районним судом Херсонської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя К. М. Шульга

Повний текст рішення

виготовлений 10.03.2015