РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності у якому зазначила, що вона та ОСОБА_3 є власниками по 1/2 частині домоволодіння № 66 по вул. Ревуцького в м. Бердянську Запорізької області. ОСОБА_3 померла 26.05.2007 року. Після її смерті спадщину прийняв чоловік спадкодавця - ОСОБА_2. Житловий будинок № 66 по вул. Ревуцького в м. Бердянську, станом на 26.07.1994 р. складається з житлового будинку літ. «А» та житлової прибудови літ. «А1». Вона та її сімя завжди проживали в будинку літ. «А», а у володінні та користуванні ОСОБА_3 був житловий будинок літ «А1» та сіни літ. «а». Власністю ОСОБА_3 багато років ніхто не піклується, внаслідок чого її частина прийшла в непридатний для цільового використання стан. Основний матеріал стін будинку це саман, який з часом руйнується, а дах тече. Вона багато років намагалась підставляти металеві та деревяні конструкції під дах та стіни, з метою недопущення нещасного випадку, руйнування частини будинку ОСОБА_3 та її частини будинку, але це результатів не дало і частина будинку ОСОБА_2 фактично зруйновано. Внаслідок таких дій відповідача його будинок прийшов в непридатний для проживання стан та представляє суспільну небезпеку, тому що може призвести до аварії та трагічних наслідків. Необхідною умовою для припинення права власності за положеннями статей 323, 349 ЦК України є пред'явлення власником майна заяви про внесення змін до державного реєстру, так як негативні наслідки такого випадку знищення (пошкодження) майна несе власник нерухомості, а не інші особи. На сьогодні будинок відповідача фактично зруйновано і він представляє собою залишки будівельного сміття, тому просила захистити її права на підставі ст. 391, 396 ЦК України, які передбачають усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження майном.

Просила припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку № 66 по вул. Ревуцького в м. Бердянську Запорізької області , у зв'язку зі знищенням майна шляхом внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку № 66 по вул. Ревуцького в м. Бердянську Запорізької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 66 по вул. Ревуцького в м. Бердянську Запорізької області.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився. Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою шляхом направлення рекомендованим листом з повідомлення про вручення поштового відправлення за місцем реєстрації, але за повідомленням Укрпошти повістка не вручена, оскільки ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає та за закінченням терміну зберігання.

Крім того, за ч. 5 ст. 74 ЦПК України повістка для вручення ОСОБА_2 була надана представнику ОСОБА_1, але остання не вручила повістку відповідачу та повернула її до суду з відмітною про те, що відповідач за вказаною адресою відсутній.

Враховуючи викладене, суд вважає, що згідно ст. 74 ч. 5 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений по розгляд справи, але в судове засідання не зявився без поважних причин.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.08.1994 року, виданого Бердянською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/2 частини домоволодіння № 66 по вул. Ревуцького в м. Бердянську Запорізької області після померлої 31.12.1988 р. ОСОБА_4 (а.с.2) і за реєстраційним посвідченням від 18.08.1994 року право власності на 1/2 частину домоволодіння № 66 по вул. Ревуцького зареєстровано за нею (а.с.3).

Як видно із свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.08.1994 р., виданого Бердянською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_3 є спадкоємцем 1/2 частини домоволодіння № 66 по вул. Ревуцького в м. Бердянську Запорізької області після померлої 26.05.1987 р. ОСОБА_5 (а.с.4) і це право зареєстровано за нею згідно реєстраційного посвідчення кн. 10 № 4226 від 18.08.1994 року (а.с.5).

Згідно листа КПзТІ Бердянської міської ради від 03.03.2015 року право власності на житловий будинок по вул. Ревуцького,66 у м. Бердянську зареєстровано по 1/2 частці за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.84).

Із копії технічного паспорту від 14.03.1986 року видно, що за домоволодінням по вул. Ревуцького,66 в м. Бердянську закріплено земельну ділянку площею 275,4 кв. м. на підставі рішення № 10/2 Бердянської міської ради від 30.03.1953 року.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до актового запису про смерть № 778 від 26.05.2007 року ОСОБА_3 померла 26.05.2007 року (а.с.25). За повідомленням Бердянської державної нотаріальної контори від 29.01.2015 року № 277/02-14, після смерті ОСОБА_3 в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся 09.06.2007 року ОСОБА_2, чоловік спадкодавця, який на день подачі заяви мешкав в м. Бердянську по вул. Ревуцького, 66 (а.с.43). Суд вважає, що за таких обставин ОСОБА_2 повинен відповідати за позовом ОСОБА_1, оскільки він прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав.

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №66 по вул. Ревуцького в м. Бердянську видно, що станом на 26.07.1994 року він складається з житлових приміщень «А, А1, а» (а.с.39-41). Поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 встановлено, що співвласники визначили між собою порядок користування домоволодінням і позивач та її сімя проживали та користувались частиною будинку, що позначена в технічному паспорті під літ. «А», а у володінні та користуванні ОСОБА_3 була частина житлового будинку, що позначена в технічному паспорті під літ. «А1» та сіни літ. «а».

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно (позивач, власник земельної ділянки), має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 349 ЦК України передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення.

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Згідно діючого законодавства право власності на нерухому річ підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п. 4.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року розділ реєстру прав та реєстраційна справа закриваються на підставі рішення реєстратора прав у разі знищення нерухомого майна за заявою власника майна.

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №66 по вул. Ревуцького в м. Бердянську станом на 20.03.2015 року (а.с.79-82) видно, що житлові приміщення, які в технічному паспорті станом на 26.07.1994 року позначені як «А1, а» (а.с.39-41) зруйновані. Руйнування житлових приміщень «А1,а» також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1

Таким чином судом встановлено, що спірне майно відповідача знищено та його залишки знаходяться на земельній ділянці, яка закріплена за спірним домоволодінням, але права на яку ні за відповідачем ні за її спадкодавцем оформлені не були.

Відсутність догляду за житловими приміщеннями відповідача та руйнування їх призводить до порушення прав ОСОБА_1. Із технічних паспортів на домоволодіння видно, що приміщення позивача та відповідача розділені спільною стіною, тому руйнування житлових приміщень літ. «А1 та а», які знаходились у користування ОСОБА_3 призводить до руйнування приміщення літ. «А», які знаходяться у користуванні позивача.

Незважаючи на знищення майна, відповідач не припинив своє право власності на знищений об'єкт нерухомості, чим перешкоджає законному землекористувачу та співвласнику домоволодіння, яким є ОСОБА_1 у здійсненні її прав з використання земельної ділянки та житлового приміщення літ. «А». При цьому відповідач втратив право власності із об'єктивних причин (фізичне знищення майна у законному порядку) і за таких обставин відсутній об'єкт речового права, а тому відсутні речово-правові відносини.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно усунути перешкоди у здійснення права користування її майном шляхом припинення права власності на знищене нерухоме майно.

Враховуючи, що право власності відповідача на спірне нерухоме майно припинено, тому за ОСОБА_1 слід визнати право власності на житловий будинок по вул. Ревуцького,66 у м. Бердянську, оскільки вона залишилась єдиним власником домоволодіння.

Не можуть бути задоволені вимоги щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку №66 по вул. Ревуцького в м. Бердянську, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень» передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість.

За ст. 26 цього закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, зазначеним законом передбачено скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, однак таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду.

Зважаючи на те, що рішення суду про припинення права власності ОСОБА_3 є достатньою підставою для відповідного органу для внесення змін до Державного реєстру речових право на нерухоме майно про припинення права власності, підстав для прийняття такого рішення у судовому порядку немає.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 319, 322, 323, 346, 349, 391, 396 ЦК України, Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку по вул. Ревуцького,66 у м. Бердянську Запорізької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по вул. Ревуцького,66 у м. Бердянську Запорізької області.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя