У Х В А Л А

15 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву Громадської організації «Гаражний колектив «Титан-3» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року в справі за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_4, третя особа - Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності, скасування державної реєстрації та здійснення державної реєстрації права комунальної власності; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, третя особа - Автогаражний колектив «Титан - 3», про визнання права власності,

встановила:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2011 року позов Запорізької міської ради задоволено. Визнано право власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на нерухоме майно: чотири гаражі у гаражному боксі літ. «Б» площею 109,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано ОП «Запорізьке МБТІ скасувати державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на:

- гараж НОМЕР_1 площею 27,3 кв. м у гаражному боксі літ. «Б» площею 109,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1;

- гараж НОМЕР_2 площею 27,6 кв. м у гаражному боксі літ. «Б» площею 109,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1;

- гараж НОМЕР_3 площею 27,3 кв. м у гаражному боксі літ. «Б» площею 109,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1;

- гараж НОМЕР_4 площею 27,4 кв. м у гаражному боксі літ. «Б» площею 109,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОП «Запорізьке МБТІ» здійснити державну реєстрацію права комунальної власності за Запорізькою міською радою на вищезазначені гаражі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2011 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову Запорізької міської ради щодо визнання права власності на гараж НОМЕР_4 загальною площею 27,4 кв.м, який знаходиться у гаражному боксі літ. «Б», розташованому за адресою: АДРЕСА_1, і зобов'язання ОП «Запорізьке МБТІ» здійснити державну реєстрацію права комунальної власності за Запорізькою міською радою на цей гараж скасовано та в цій частині відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року касаційну скаргу Громадської організації «Гаражний колектив «Титан-3» відхилено. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2011 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2011 року у нескасованій апеляційним судом частині залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві Громадської організації «Гаражний колектив «Титан-3» просить скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2011 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 388 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 набула право власності на спірне майно без достатніх правових підстав, а тому порушене право міської ради підлягає відновленню, шляхом визнання права власності за територіальною громадою міста в особі міської ради на чотири гаражі у гаражному боксі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання за міською радою права власності на гараж НОМЕР_4 та відмовляючи в цій частині позову, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що на момент розгляду справи ОСОБА_4 вже не була власницею гаража НОМЕР_4, а право власності на цей гараж перейшло на підставі нотаріально посвідченої угоди до ОСОБА_6 Таким чином суд визнав за міською радою право власності на зазначений гараж у той час як до участі у справі не був залучений новий власник спірного майна, хоча судовим рішенням суд фактично позбавив ОСОБА_6 права власності.

У наданих для порівняння:

- постанові Верховного Суду України від 11 червня 2014 року, суд виходив із того, що за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

- постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року, суд виходив із того, що згідно зі статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_4, третя особа - Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності, скасування державної реєстрації та здійснення державної реєстрації права комунальної власності; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, третя особа - Автогаражний колектив «Титан - 3», про визнання права власності про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема