АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі - Філоненко О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до УМВС України в Полтавській області, ДКСУ, посилаючись на те, що 13.05.2012 року відносно нього було порушено кримінальну справу по факту умисного вбивства ОСОБА_4, яка неодноразово розглядалася судами та обрано запобіжний захід у виді утримання його під вартою, а 27.06.2012 року вручено обвинувальний акт про обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 ККУ.

Зазначає, що останнім вироком Миргородського міськрайонного суду від 03.02.2014р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10.06.2014 року його визнано невинуватим в пред»явленому обвинуваченні та виправдано у зв»язку з недоведеністю вчинених кримінальних правопорушень, захід забезпечення у виді тримання під вартою скасовано та звільнено з-під варти у залі судового засідання. Таким чином, його тримання під вартою та здійснення відносно нього кримінального провадження (перебував під слідством та судом з 15.05.2012р. по 10.06.2014р., всього 2 роки 27 днів) було незаконним.

У зв'язку з цим прохав стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь моральну шкоду в розмірі 350000,00грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд дійшов невірного висновку про те, що позов повинен розглядати Лохвицький районний суд, який розглядав справу.

Зазначає, що, оскільки позов пред»явлено до двох відповідачів, позивач правомірно подав його до Октябрського районного суду м. Полтави, за місцезнаходженням одного з них (УМВС України в Полтавській області).

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 13 травня 2012 року старшим слідчим СУ УМВС України в Полтавській області Марченко А.А. порушено кримінальну справу по факту умисного вбивства ОСОБА_4, вчиненого із корисливих мотивів, за ознаками злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України (а.с.16).

15 травня 2012 року ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст.115 КПК України 1960 року за підозрою у вчиненні даного злочину.

17 травня 2012 року постановою старшого слідчого СУ МВС України в Полтавській області Марченко А.А. притягнуто ОСОБА_3 як обвинуваченого по даній справі та пред'явлено йому обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст. 115 КК України, про що йому оголошено в присутності захисника (а.с.14-15).

17 травня 2012 року постановою Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді утримання під вартою (а.с.11-13).

21.06.2012 року постановою старшого слідчого СУ МВС України в Полтавській області Марченко А.А. порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та прийнято справу до свого провадження (а.с.9-10).

27 червня 2012 року постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області Христичу В.В. пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України (а.с.6-8).

Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.05.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді тринадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

У відповідності до ч.1 ст.71 КК України приєднано частково до призначеного покарання за цим вироком не відбуту частину покарання за вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 15.08.2011 року у виді шести місяців позбавлення волі і визначено остаточне покарання у виді тринадцяти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

За ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_3 виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишено взяття під варту, строк відбуття покарання засудженому визначено рахувати з дня його затримання 15 травня 2012 року.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі (а.с.74-82).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області 23 липня 2013 року вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 травня 2013 року скасовано, а справу направлено прокурору Лохвицького району Полтавської області для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід залишено тримання під вартою (а.с.66-73).

30 вересня 2013 року прокурором Полтавської області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України (а.с.83-86).

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 3 лютого 2014 року ОСОБА_3 в пред'явленому обвинуваченні по ст.115 ч.2 п.6, ст.187 ч.4 КК України визнано невинуватим і виправдано у зв'язку з недоведеністю вчинених кримінальних правопорушень.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою скасовано та звільнено ОСОБА_3 з-під варти в залі судового засідання (а.с.43-64).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 червня 2014 року вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 3 лютого 2014 року залишено без змін (а.с.17-42).

За повідомленням Полтавського слідчого ізолятора УДПСУ у Полтавській області від 27.06.2014 р. № 10/6-3962, ОСОБА_3 утримувався в Полтавському слідчому ізоляторі з 25.05.2012 р. по 31.01.2014 р. (а.с.65).

Установлено, що відносно працівників Лохвицького РВ УМВС України в Полтавській області було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України (перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу), однак в ході досудового розслідування факт застосування працівниками Лохвицького РВ УМВС України в Полтавській області щодо ОСОБА_3 незаконних методів слідства не знайшов свого підтвердження, у зв'язку з чим постановою слідчого прокуратури Лохвицького району Полтавської області від 03.04.2013 року вказане кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Вказана постанова набрала законної сили та не була скасована у встановленому законом порядку.

Разом із тим, як зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення з посиланням на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10.06.2014 року, ОСОБА_3, перебуваючи під адміністративним арештом, тобто під впливом пригнічення власної волі обвинуваченого, будучи наодинці з представником влади, яким відбиралася явка з повинною, не міг протистояти його впливу за вже відомими органу дізнання обставинами смерті потерпілої, заявляючи в цей час (протокол затримання) клопотання забезпечити його захисником. Тому явка з повинною ОСОБА_3 одержана з грубим порушенням 21 принципу Зводу принципів захисту всіх осіб, затриманих в любій формі та які утримуються під вартою, затвердженого резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 09 грудня 1988 року, за яким забороняється зловживати положенням затриманої особи, або особи, що перебуває в ув'язненні з метою до визнання, якому-небудь іншому викриванню самого себе або надання свідчень проти будь-якої особи (а.с.38).

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що позивачем при зверненні з позовом до Октябрського районного суду м. Полтави не дотримано порядок, передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, згідно з якими звернення позивача про встановлення розміру та відшкодування моральної шкоди повинен розглядати Лохвицький районний суд Полтавської області, у провадженні якого знаходилася кримінальна справа.

Однак з такими висновками місцевого суду можна погодитися лише частково, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2).

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди (ч.4).

Належним чином проаналізувавши матеріали справи, на підставі наведених норм права місцевий суд при ухваленні рішення дійшов вірного висновку про те, що внаслідок незаконного затримання, застосування запобіжного заходу, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного засудження, тобто такими рішеннями та діями органів досудового слідства та суду позивачу було спричинено шкоду та на підставі виправдувального вироку суду він набув право на її відшкодування.

В цій частині рішення не оскаржується.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року №266/94-ВР (далі - Закон), встановлено випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові наслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно п.5 ст.3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема моральна шкода.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 13 Закону передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 перебував під слідством та судом з 15.05.2012 року по 10.06.2014 р., тобто з дня його затримання в порядку ст.115 КПК України (в ред. 1960 р.) за підозрою у вчиненні злочину та по день постановлення ухвали апеляційного суду, якою залишено без змін вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2014 року відносно ОСОБА_3 про визнання його невинуватим та виправдання.

Статтею 13 Закону України «Про Державний бюджет на 2012 рік» від 22.12.2011 р. № 4282- VI, установлено на 2012 рік мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні.

У 2012 році ОСОБА_3 перебував під слідством та судом 7 місяців та 17 днів з 15.05.2012р. по 31.12.2012р., тому розмір відшкодування моральної шкоди, розрахунок якого наведено у таблиці, становить 8369,93 грн.

2012 рік
ПеріодРозмір мінімальної заробітної плати на місяць, грн.Розмір відшкодування моральної шкоди, грн.
15.05.2012-31.05.2012 р.1094599,93 (1094:31д.х17д.)
01.06.2012-30.06.94
01.07.2012-31.07.02
01.08.2012-31.08.02
01.09.2012-30.09.02
01.10.2012-31.10.18
01.11.2012-30.11.18
01.12.2012-31.12.34
Всього:88648369,93

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік» від 06.12.2012р. №5515-VI, установлено у 2013 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень.

Оскільки у 2013 році ОСОБА_3 перебував під слідством та судом 12 місяців, розмір відшкодування моральної шкоди становить 13835,00 грн. (1147х11)+1218).

2013 рік
ПеріодРозмір мінімальної заробітної плати на місяць, грн.Розмір відшкодування моральної шкоди, грн.
01.01.2013-31.01.2013 р..02.2013-28.02.47
01.03.2013-31.03.47
01.04.2013-30.04.47
01.05.2013-31.05.47
01.06.2013-30.06.47
01.07.2013-31.07.47
01.08.2013-31.08.47
01.09.2013-30.09.47
01.10.2013-31.10.47
01.11.2013-30.11.47
01.12.2013-31.12.18
Всього:

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік» від 06.12.2012р. № 5515-VI, установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 у 2014 році перебував під слідством та судом 5 місяців та 10 днів з 01.01.2014р. по 10.06.2014р., розмір відшкодування моральної шкоди становить 6496,00 грн. (1218х5+406).

2014 рік
ПеріодРозмір мінімальної заробітної плати на місяць, грн.Розмір відшкодування моральної шкоди, грн.
01.01.2014-31.01.2014 р..02.2014-28.02.18
01.03.2014-31.03.18
01.04.2014-30.04.18
01.05.2014-31.05.18
01.06.2014-30.06.6 (1218:30д.х10д.)
Всього:138356496

За даним розрахунком загальний розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування ОСОБА_3 під слідством та судом складає 28700,93 грн.

Встановивши зазначені обставини, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, здійснивши підрахунок розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування позивача під слідством та судом, який проведено у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», та відповідачами не спростований; з урахуванням роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 28700,93 грн.

Враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди у відповідності до п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», судом першої інстанції безпідставно застосовано до даних правовідносин ст.12 зазначеного Закону, яка встановлює, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1,3,4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на законі, а тому є такими, що заслуговують на увагу.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає в повному обсязі вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 цього Кодексу є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1, ч.3 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2014 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, - 28700,93 (двадцять вісім тисяч сімсот гривень 93 коп.) моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області: Т.О. Кривчун