Справа № 456/2477/11 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/356/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 вересня 2012 року у справі за позовом Комерційної корпорації Товариство з обмеженою відповідальністю "Глазген Інк" до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права власності на предмет застави, -

встановила:

Оскарженим заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 вересня 2012 року позов задоволено.

Визнано за комерційною корпорацією Товариство з обмеженою відповідальністю "Глазген Інк" право власності на майно ОСОБА_4, яке передане в заставу за договором застави нерухомого майна, посвідченого 26.08.2003 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим №3008 з подальшими змінами та доповненнями від 03.11.2003 року та 28.09.2005 року, а саме: житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь корпорацією "Глазген Інк" - 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. судового збору, а всього 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) грн.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 серпня 2014 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду від 07.09.2012 року залишено без задоволення.

Дане заочне рішення оскаржили представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення є незаконним, необґрунтованим, оскільки таке постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказують, що такого способу захисту майнових прав іпотекодержателя, як визнання права власності на майно, чинним законодавством України не передбачено.

Така правова позиція, висловлена у постанові Вищого господарського суду України від 08 квітня 2008 року, в ухвалах Верховного Суду України від 23 липня 2008 року, від 28 січня 2009 року та від 02 вересня 2009 року, у рішенні Верховного Суду України від 26 травня 2010 року, у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2012 року, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване заочне рішення від 07.09.2012 року, не застосував норму закону, яка підлягала застосуванню, оскільки правовідносини між сторонами кредитного договору № 2 від 20.08.2003 року та договору застави нерухомого майна, посвідченого 26.08.2003 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим № 3008 з подальшими змінами та доповненнями від 03.11.2003р. виникли до набрання чинності ЦК України (2004р.), а тому суд мав керуватися також нормами ЦК УРСР 1963 року.

Посилання суду першої інстанції на заочне рішення цього ж судді і цього ж Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2010 року у цивільній справі № 2-2724/2010 є неправомірним, оскільки відповідач ОСОБА_4 не була стороною у цивільній справі № 2-2724/2010, вказане рішення суду не вступило в законну силу.

Не враховано, що комерційна корпорація ТзОВ "Глазген Інк", звернувши стягнення на вищезазначене нерухоме майно за цим рішенням від 09.12.2010 року та задоволивши в повному обсязі свої вимоги, втратила право застави на житлове приміщення-квартиру АДРЕСА_1.

Позивач ніколи не повідомляв відповідача ОСОБА_4 про заборгованість та необхідність її погашення. У позивача відсутнє будь-яке рішення суду щодо відповідача ОСОБА_4 про стягнення будь-яких коштів на користь позивача, оскільки відповідач не була стороною його договорів.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 була проведена на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2005р., посвідченого 09.09.2005 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_7 зареєстрованого за № 3604 в Стрийському державному комунальному бюро технічної інвентаризації, про що підтверджують докази - договір купівлі-продажу від 09.09.2005 року (а.с.60), інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.32-33,63). Відповідач ОСОБА_4 на придбання квартири АДРЕСА_1 отримала кредит в банку ВАТ "Кредобанк" в особі Першої Львівської філії ВАТ "Кредобанк" м. Львів, вул. Наливайка,6 (а.с.53).

Вказують, що термін повернення заборгованості за договором кредиту №2 від 20.08.2003 року, сплив 31 серпня 2007 року, цей же термін зазначено в п.1.2 договору застави, тому саме 31 серпня 2007 року слід розглядати як строк дії договору застави. Крім того, зазначає, що строк позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет застави сплив 31 серпня 2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом 13 вересня 2011 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що також є підставою для відмови у позові.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що позивач просив визнати за корпорацією "Глазген Інк" право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка передана в заставу за договором застави нерухомого майна, посвідченого 26.08.2003 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 3008 з подальшими змінами та доповненнями від 03.11.2003 року та 28.09.2005 року, а саме спірну квартиру та стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 20.08.2003 року між корпорацією "Глазген Інк" (кредитор) та позичальником ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 2, згідно із п.1.1. якого кредитор надає позичальнику кредит на розширення власного бізнесу в громадському харчуванні, а саме будівництво другого поверху приміщення кафе та кафе-бару у сумі 50 000 доларів США двома траншами із сплатою 12 % річних.

Зазначений кредитний договір був зареєстрований управлінням НБУ у Львівській області, що підтверджується реєстраційним свідоцтвом № 288 від 03.10.2003р.; додатком № 1 від 15.11.2005р. до реєстраційного свідоцтва.

26.08.2003р. був укладений договір застави нерухомого майна, до якого були внесені зміни та доповнення 03.11.2003р., 28.09.2005р. посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_7, за яким ОСОБА_3 (заставодавець) та поручителі (заставодавці ОСОБА_6, ОСОБА_9) з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором №2 від 20.08.2008р. з урахуваннями змін передають заставодавцеві в заставу житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 вартістю 77 000 грн.; нежитлове приміщення кафе з критою терасою площею 68 кв.м. у АДРЕСА_2 вартістю 224 600 грн.; кафе-бар площею 37,1 кв.м. у АДРЕСА_2 вартістю 86 700 грн.; обладнання кафе та кафе-бару вартістю 40 520 грн.

Позивач звертався до всіх третіх осіб за цим позовом з письмовими вимогами про виконання зобов'язання 30.05.2009 року за № 1/1; 16.07.2009 року за № 2; 06.08.2009 року; 04.09.2009 року, проте згадані треті особи суми заборгованості за кредитним договором в сумі 31559,31 доларів США, що станом за офіційним курсом НБУ станом на 13.09.2011 року становить 251527,70 грн. не погасили.

Станом на 16.08.2012 року заборгованість за договором позики перед позивачем не погашена. Уточнивши позовні вимоги, просив врахувати суму заборгованості, яка встановлена рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2010 року та заборгованість за період по 16.08.2012 року. Зазначав, що станом на 16 серпня 2012 року загальна заборгованість за кредитним договором № 2 збільшилась та становить 44623,65 доларів США.

Оскільки ОСОБА_3 не виконала свої зобов'язання по своєчасному поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним, позивач просив визнати за корпорацією "Глазген Інк" право власності на вказану квартиру.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Провіряючи позовні вимоги, судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості, станом на 16 серпня 2012 року загальна заборгованість за кредитним договором № 2 становить 44623,65 доларів США, з яких: - 31559,31 долари США заборгованості, яка була встановлена по стану на час винесення рішення суду від 09.12.2010 року, - 3758,59 доларів США заборгованість за відсотками за період з 10.12.2010 року по 16.08.2012 року, - 6292,59 доларів США сума пені за невчасну та неповну сплату суми позики та відсотків за період з 10.12.2010 року по 16.08.2012 року,

- 1227,32 доларів США 3% річних за несплату відсотків та залишкової вартості кредиту за період з 10.12.2010 року по 16.08.2012 року, - 1785,84 доларів США втрати від інфляції за період з 10.12.2010 року по 16.08.2012 року, а всього 44623,65 долари США.

Розрахунок цей представлений позивачем при уточненні позовних вимог (а.с.127-129) і ОСОБА_3 його отримала, що вбачається із її запису на заяві (а.с.125).

З врахуванням наведеного та у відповідності до вимог ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" про те, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що слід визнати за корпорацією "Глазген Інк" право власності на майно ОСОБА_4, яке передане в заставу за договором застави нерухомого майна, посвідченого 26.08.2003 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 3008 з подальшими змінами та доповненнями від 03.11.2003 року та 28.09.2005 року, а саме: житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Судова колегія частково погоджується з такими висновками суду з врахуванням наступного.

Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України "Про заставу").

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

На підставі статті 586 Цивільного кодексу України, при невиконанні зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що заборгованість, яка була встановлена по стану на час винесення рішення суду від 09.12.2010 року, становила 31559,31 долари США.

Хоча апелянти заперечують цю обставину, однак жодних розрахунків на спростування цієї суми заборгованості вони не представили.

В той же час з рішення господарського суд Львівської області від 13.04.2011 року (а.с.29) та рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 липня 2012 року (а.с.190) встановлено, що сума боргу на той час становила 31559,31 долари США. Приймаючи участь в розгляді цих справ ОСОБА_3 не спростувала саме цю суму боргу.

Крім того з рішення господарського суд Львівської області від 13.04.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 вказувала, що нарахування штрафних санкцій вважає безпідставним у зв'язку з фінансовою кризою.

Однак такі заперечення господарським судом не прийняті до уваги.

Господарський суд в рішенні також вказав, що посилання відповідача на повне погашення тіла кредиту не доведено у встановленому порядку належними доказами (а.с.29).

З цих встановлених обставин, які в силу ст.61 ЦПК України слід прийняти до уваги, та з врахуванням заперечень представника позивача в засіданні апеляційного суду, не встановлено підстав для зупинення розгляду даної справи до часу перегляду Стрийським міськрайоннимо судом цивільної справі № 2-2724/2010.

Крім того судова колегія враховує і те, що хоча ОСОБА_3 зазначає, що при погашенні суми боргу їй не зараховано суму 5802.18 дол. США за період з 21.11.2003р. по 27.09.2004р., однак не представила результатів перевірки по її заяві в органи МВС щодо непоступлення коштів до позивача, які б могли бути доказом цього (а.с.108), як інших доказів.

Одночасно судова колегія враховує і те, що відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Таким чином позивач вправі на час виконання рішення суду задовольнити свої вимоги в повному обсязі за рахунок заставленого майна.

Безпідставними є і посилання апелянтів на те, що дані правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, а тому суд мав керуватися нормами ЦК УРСР 1963 року.

При цьому судова колегія встановила, що договір застави нерухомого майна був укладений 26.08.2003р., однак до нього були внесені зміни та доповнення 03.11.2003р. та 28.09.2005р., коли вже був вступив дію ЦК України 2004 року.

Пунктом 2.2 договору застави встановлено, що право застави виникає з моменту нотаріального посвідчення.

Пунктом 3.1 договору застави встановлено заборону на відчуження предмету застави без письмової згоди заставодержателя. Положення даного пункту договору відповідає ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу", якою визначено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Таке ж положення визначено в ч. 2 ст. 586 ЦК України.

Всупереч цим вимогам ОСОБА_3 продала заставне майно - квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2005р., посвідченого 09.09.2005 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_7

Тому реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена всупереч договору, не припиняє заставу, а отже застава зберігає чинність при неправомірному переході права власності на предмет застави до іншої особи, і на неї може бути звернено стягнення з підстав передбачених договором.

Крім того збереження права застави стосовно нового власника майна чи організації, до якої перейшло право повного господарського відання цим майном, не залежить від того, чи знала особа, яка одержала це майно, про таке право. Якщо вона не знала, це не впливає на право застави, але має значення для відносин між цією особою і заставодавцем.

Отже з врахуванням вказаних вимог цей договір купівлі-продажу від 09.09.2005р. є нікчемний.

При цьому судова колегія враховує те, що після укладення ОСОБА_3 з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 09.09.2005р., сторони ( зокрема ОСОБА_3 та корпорація "Глазген Інк") 28.09.2005р. внесли зміни та доповнення до договору застави від 26.08.2003р., які не визнані недійсними.

При цьому вони в п.3 підтвердили, що по стану на 28.09.2005р. усі інші пункти договору застави від 26.08.2003р. є чинні (а.с.24).

Тому безпідставними є посилання апелянтів на те, що відсутнє будь-яке рішення суду щодо відповідача ОСОБА_4 про стягнення будь-яких коштів на користь позивача та що порушені її права.

З тексту договору вбачається, що п. 2.4 сторони передбачили, що у випадку невиконання умов договору ОСОБА_3 корпорація "Глазген Інк" стає власником майна на умовах передбачених чинним законодавством та цим договором.

Відповідно до п.п.2 п.4.2 договору звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду (а.с.21).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою.

Виходячи з однорідної юридичної природи іпотеки та застави, як засобів забезпечення виконання зобов'язань, а також того факту, що відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотека є вид застави, тому є підстави для застосування до даних правовідносин ст.37 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку".

До того ж апелянти теж посилаються на судову практику по застосуванні ст.37 Закону України "Про іпотеку" вказуючи, що про передачу заставленого майна у власність має бути зазначено у договорі.

Крім того у Законі України "Про заставу" не передбачено іншого механізму передачі заставленого майна у власність заставодержателя.

Пунктом 3.2.2 договору застави встановлено, що корпорація "Глазген Інк" має право звернути стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами. Це правило сторони узгодили при підписання угоди, а тому сам факт не реєстрації такого обтяження у відповідності до вимог Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не позбавляє позивача на застосування цих положень договору.

Будь-яких зустрічних позовних вимог про визнання недійсними окремих положень договору не було подано.

Безпідставним є і посилання апелянтів на те, що позивач звернувся до суду з позовом 13 вересня 2011 року, тобто з пропуском строку позовної давності, так як встановлено, що раніше позивач звертався до суду з іншими зазначеним вище позовами, а тому строк позовної давності був перерваний.

Не встановлено будь-яких порушень норм ЦПК України коли суд вказав, що ОСОБА_3 є третьою особою, так як вона сама вказувала себе і як відповідач. До того ж в описовій частині рішення вона теж зазначена, як відповідач.

З врахування цього суд прийшов до обгрунтованого висновку, що корпорація "Глазген Інк" має право звернути стягнення на заставлене майно та задовольнив позов.

В той же час поза увагою суду залишилась та обставина, що відповідно до ч.3 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином ТзОВ "Глазген Інк" набуває право власності на квартиру за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності і така має бути визначена на стадії виконання судового рішення.

Тому резолютивну частину рішення слід доповнити, вказавши, що ТзОВ "Глазген Інк" набуває право власності на квартиру АДРЕСА_1 за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності.

Крім того встановлено, що в розрахунок боргу за період з 10.12.2010 року по 16.08.2012 року позивач включив 1785,84 доларів США, як втрати від інфляції за період з 10.12.2010 року по 16.08.2012 року. Оскільки борг визначено в доларах США, тому підстав для нарахування втрат від інфляції немає. Таким чином по стану 16.08.2012 року сума боргу становитиме 42 837,81 доларів США ( 44623,65 дол. США -1785,84 дол. США = 42 837,81 дол. США). По курсу НБУ на 16.08.2012 року це становить 342 398,33 грн.

В решті частині рішення суду від 07 вересня 2012 року слід залишити без змін.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - задоволити частково.

Резолютивну частину рішення доповнити, вказавши, що ТзОВ "Глазген Інк" набуває право власності на квартиру АДРЕСА_1 за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності.

В решті заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 вересня 2012 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.