АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3920/15 Справа № 2-2053/10 Головуючий у 1 й інстанції - Овчаренко Н.Г. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Ремеза В.А.,

за участі секретаря - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр міста" про визнання права власності ,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися з позовом до ТОВ "Центр міста" про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог, позивачі посилалися на те, що 11 травня 2005 року між ОСОБА_4 та ПП "Центр міста", що реорганізовано в ТОВ "Центр міста", в особі директора ОСОБА_6 було укладено договір про інвестування житлового будівництва № 53. 16 березня 2006 року між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору про інвестування житлового будівництва № 53, відповідно до якої на підставах, зазначених в п.3.4.4 зазначеного договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовилися, а відповідач надав згоду на часткове відступлення прав і обов'язків за цим договором. На умовах основного договору ОСОБА_5 ОСОБА_7 відступила права та обов'язки в наступних долях об'єкта інвестування: ОСОБА_4 - 1/3 об'єкта інвестування; ОСОБА_5. - 2/3 об'єкта інвестування. Позивачі свої зобов'язання за договором виконали в повному обсязі, про що свідчать квитанції до прибуткового касового ордеру, які підтверджують виконання ними своїх зобов'язань за договором. Договором було передбачено, що відповідач зобов'язується після завершення будівництва ввести житловий будинок в експлуатацію та передати позивачам усі необхідні документи для отримання в КП "ДМБТІ" свідоцтва про право власності. Позивачі не мають можливості оформити право власності на свої квартири, оскільки відповідач не надає необхідні документи, як то: Державний акт прийняття в експлуатацію будинку та Рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про його затвердження та іншу документацію. Бездіяльність відповідача перешкоджає позивачам в реєстрації права власності на їх квартиру, тому позивачі просили суд визнання за ними права власності на квартиру № 8 розташовану на четвертому поверсі в житловому комплексі літ.А-8,9 поз. 1-10, І,ІІ, загальною площею 138,7 кв.м., житловою площею 76,4 кв.м. по АДРЕСА_1 без акту введення в експлуатацію у наступних долях: ОСОБА_4 - 1/3 від загальної площі, ОСОБА_5 - 2/3 від загальної площі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності на квартиру № 11, розташовану на четвертому поверсі в житловому комплексі по АДРЕСА_1, загальною площею 143,57 кв. м. у наступних долях: ОСОБА_4. - 1/3 від загальної площі; ОСОБА_5. - 2/3 від загальної площі, без додаткового акту вводу в експлуатацію. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2011 року виправлено описку в вищезазначеному рішенні суду від 25 лютого 2011 року та зазначено вірно - "визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності на квартиру НОМЕР_1 розташовану на четвертому поверсі в житловому комплексі літ. А-8,9 поз. 1-10,І,ІІ, загальною площею 138,7 кв.м., житловою площею 76,4 кв.м. по АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську без акту введення в експлуатацію у наступних долях: ОСОБА_4 - 1/3 від загальної площі; ОСОБА_5. - 2/3 від загальної площі" (а.с.66).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 просить рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2010 року скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 11 травня 2005 року між ОСОБА_4 та ПП "Центр міста", в особі директора ОСОБА_6 було укладено договір про інвестування житлового будівництва (а.с.10-17).

Умовами договорів про інвестування житлового будівництва, укладених між ОСОБА_4 та ПП "Центр міста", було передбачено обов'язок забудовника (відповідача) організувати будівництво житлового будинку та введення його в експлуатацію у передбаченому законом порядку, після чого допустити інвестора до огляду об'єкта інвестування та передати його по акту прийому-передачі, підготувати та передати інвестору всі необхідні документи для отримання в КП "ДМБТІ" свідоцтва про право власності, виписки про реєстрацію права власності та технічного паспорту на об'єкт інвестування, при умові, що інвестор проінвестував 100% вартості об'єкту інвестування.

16 березня 2006 між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору про інвестування житлового будівництва № 53, відповідно до якої на підставах, зазначених в п. 3.4.4 зазначеного договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовилися, а відповідач надав згоду на часткове відступлення прав і обов'язків за цим договором. На умовах основного договору ОСОБА_5, ОСОБА_4 відступила права та обов'язки в наступних долях об'єкта інвестування: ОСОБА_4 - 1/3 об'єкта інвестування; ОСОБА_5 - 2/3 об'єкта інвестування (а.с.22).

З матеріалів справи вбачається, що позивачі виконали свої договірні зобов"язання у повному обсязі (а.с.23-24).

Разом з цим умовами договорів було передбачено, що відповідач зобов"язується виконати будівництво житлового комплексу з дотриманням вимог проектної документації, будівельних норм України, ввести його в експлуатацію і протягом 90 днів після цього передати інвесторам об"єкт інвестування за актом приймання-передачі, а також передати необхідні документи для отримання в КП "ДМБТІ" свідоцтва про право власності (п.п.3.1.1., 3.1.2., 3.1.3.).

Відповідач не виконав своїх договірних зобов"язань, а саме: не надав позивачам документів (державного акта про прийняття в експлуатацію будинку та рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про його затвердження та іншу документацію). Такі дії відповідача перешкоджають позивачам у реєстрації права власності на їх квартири та нежитлові приміщення.

ПП "НВП ДНДІБВ" було проведено технічне обстеження будівельних конструкцій приміщень четвертого поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1. Згідно даного обстеження та висновку загальний технічний стан будівельних конструкцій приміщень четвертого поверху будинку - задовільний (а.с.25-40).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через порушення норм матеріального права, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 на праві приватної власності належали два будинки АДРЕСА_2 які були знесені внаслідок будівництва житлового будинку № 50 по вул. ХХІІ Партз'їзду у м. Дніпропетровську, але право власності на які, у встановленому законом порядку на цей час не припинено і відомості з реєстру права власності не виключені (а.с.84,86).

Також, ОСОБА_3 на праві власності належать дві земельні ділянки площею 0,0896 га по АДРЕСА_3 та площею 0,0931 га по АДРЕСА_2 (а.с.83,85).

26 січня 2005 року між ОСОБА_3 ТОВ "Центр міста був укладений нотаріально посвідчений договір про надання вищезазначених земельних ділянок у користування під забудову (встановлення суперфіцію) (а.с.88-90).

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 передав, а ТОВ "Центр міста" прийняв у безстрокове платне володіння та користування вищевказані земельні ділянки. Земельні ділянки були передані в володіння та користування з метою будівництва та подальшої експлуатації житлового комплексу згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 14 липня 2004 року № 50/18 "Про погодження місць розташування обєктів цивільного призначення у місці". У вигляді плати за користування земельними ділянками ТОВ "Центр міста" зобов'язаний був передати ОСОБА_3, частину житлового комплексу, для будівництва якого надаються земельні ділянки, загальною площею 300 кв. м на третьому поверсі (пункт 3.1 договору суперфіцію) (а.с.88-90).

Відповідно до розпорядження Дніпропетровської міської ради від 14 лютого 2007 року №74 зазначеним земельним ділянкам була присвоєна адреса - АДРЕСА_1 м. Дніпропетровськ.

Тобто, житловий комплекс було побудовано на земельних ділянках по АДРЕСА_2 що згідно державних актів на право власності на земельну ділянку належать на праві власності ОСОБА_3 та ПП "Центр міста" (а.с.87).

Відповідно до ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності,інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч.1 ст.178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта.

Статтею 2 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.ч.1,3,4 ст.3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до п.п.1,3, ч.1 ст.4 Закону №1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; інші речові права відповідно до закону.

Відповідно до ст.5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище положень закону, майнові (речові) права на об'єкти нерухомого майна виникають з передбачених законом підстав та підлягають державній реєстрації, а новостворене нерухоме майно підлягає прийняттю в експлуатацію.

Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок по вул. ХХІІ Партз'їзду, 50 в м. Дніпропетровську, у передбаченому законом порядку в експлуатацію не введено, а тому позовні вимоги позивачів щодо визнання майнових прав на розташовану в ньому квартиру не ґрунтуються на законі.

Крім того, ОСОБА_3, як власника земельних ділянок, на якій побудовано вищевказаний житловий будинок, Дніпропетровску міську раду не було залучено до участі у даній справі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр міста" про визнання права власності скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр міста" про визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді