У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Закропивного О.В.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6 про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, заінтересовані особи: Деснянська районна у м. Чернігові рада, ОСОБА_7, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 19 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що зі слів заявниці її свекруха ОСОБА_7, з якою вона мешкає, за станом свого здоров'я не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У зв'язку із зазначеним просила суд задовольнити заяву, визнати ОСОБА_7 недієздатною та встановити над нею опіку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2014 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 19 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким заяву задоволено частково.

Визнано ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Вовчків, Іванківського району, Київської області, мешканку АДРЕСА_1, обмежено дієздатною.

В іншій частині вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є невісткою ОСОБА_7 і вказані особи проживають разом.

З 09 серпня 2012 року ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку в Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні, що підтверджується медичною карткою амбулаторного хворого № 724941.

Звертаючись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_6 посилалась на те, що 09 серпня 2012 року у ОСОБА_7 стався інсульт і останній була рекомендована госпіталізація, однак через відмову від вказаної госпіталізації лікування хворої проходило амбулаторно. У своїй заяві ОСОБА_6 вказувала на те, що внаслідок стану свого здоров'я ОСОБА_7 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи, проведеної на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2013 року, у ОСОБА_7 є клінічні ознаки органічного амнестичного синдрому, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з актом повторної судово-психіатричної експертизи № 335 від 22 квітня 2014 року, яка була проведена під час розгляду справи в апеляційному порядку, у теперішній час ОСОБА_7 страждає на органічне ураження головного мозку судинного ґенезису з інтелектуально-мнестичним зниженням, емоційно-вольовими порушеннями, елементами амнестичної афазії; при цьому наявні розлади психічної діяльності істотно впливають на здатність ОСОБА_7 у теперішній час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 не може бути визнана недієздатною, так як надані нею пояснення та відповіді на запитання суду і учасників процесу в ході розгляду справи свідчать про те, що вона розуміє значення своїх дій і здатна керувати ними, з чим погодився і представник органу опіки і піклування, і чим спростовуються висновки судово-психіатричної експертизи про психічний стан останньої.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки згідно з актом повторної судово-психіатричної експертизи № 335 від 22 квітня 2014 року, яка була проведена під час розгляду справи в апеляційному порядку, у ОСОБА_7 наявні розлади психічної діяльності, які істотно впливають на її здатність у теперішній час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, то заяву про визнання останньої недієздатною слід задовольнити частково та визнати ОСОБА_7 обмежено дієздатною.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вимоги заяви ОСОБА_6 зводяться до визнання ОСОБА_7 недієздатною та встановлення над нею опіки. При цьому, звертаючись до суду, заявник посилалась на положення ст.ст. 58, 60, 62, 63 ЦК України.

Загальні положення про фізичну особу, зокрема положення щодо визнання фізичної особи недієздатною та обмеження цивільної дієздатності особи визначені главою 4 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Натомість, окремо від вказаних вище положень, у ст. 39 ЦК України визначені підстави визнання фізичної особи недієздатною, згідно з якими фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що визнаючи ОСОБА_7 обмежено дієздатною, суд апеляційної інстанції не врахував вимог процесуального закону, що встановлюють принцип диспозитивності цивільного судочинства та у порушення положень ст.ст. 11, 303 ЦПК України вийшов за межі вимог заяви ОСОБА_6 та доводів її апеляційної скарги. Тобто, суд апеляційної інстанції вимог, які судом першої інстанції були розглянуті, не дослідив та рішення суду першої інстанції не перевірив, а розглянув вимоги, які заявлені не були.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом.

За таких обставин, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 19 червня 2014 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 19 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик