Справа № 454/1019/14 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/2365/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду оскаржив позивач - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра".

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи. Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги того факту, що предметом даного спору є заборгованість, що виникла після вчинення виконавчого напису та погашення заборгованості по кредитному договору, яка існувала станом на 13.05.2010 року, шляхом реалізації іпотечного майна на стадії виконавчого провадження.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ "Надра" задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, у тому числі і представника апелянта, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання.

Так, відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання(перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судову адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідачі двічі повідомлялись про час та дату судових засідань, проте повістки, надіслані за їх місцем проживання, поверталися до суду з відмітками "За закінченням терміну зберігання", про зміну місця проживання вони не повідомляли, а тому колегія суддів вважає, що вони належно повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ "Комерційний банк "Надра", районний суд виходив з того, що 28.12.2013 року заборгованість відповідачів перед банком за кредитним договором №1087/06-Ф від 13.11.2006 року була повністю погашена, а тому будь -які нарахування по даному кредитному договору банку слід було припинити.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як він дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК України).

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.553 ч.1 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсилідарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 13.11.2006 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №1087/06-Ф, згідно якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 20 000 доларів США з умовою погашення до 11.11.2016 року.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 20000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2, 13.11.2006 року ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_3 уклали договір поруки, за яким поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань в повному обсязі, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому за кредитним договором №1087/06-Ф від 13.11.2006 року.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №1087/06-Ф від 13.11.2006 року станом на 25.03.2014 року заборгованість становить 10 744,95 доларів США та 52 055,58 грн., з яких: 9612,20 доларів США - заборгованість по кредиту; 1132,75 доларів США - заборгованість по відсотках; 25 099,70 грн. - плата за управління кредитом; 7 203,48 грн. - пеня за порушення строків сплати ануїтету; 20 752,40 грн. - штраф.

Однак, надаючи даний розрахунок заборгованості, позивач взагалі не зазначив, що у забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 14.11.2006 року із ОСОБА_3 та проведено часткове погашення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, 08.06.2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Н.С. з метою задоволення вимог ВАТ КБ "Надра" по кредитному договору №1087/06-Ф від 13.11.2006 року, укладеного між банком та ОСОБА_2, вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме на належну поручителю ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки згідно договору іпотеки від 14.11.2006 року.

Згідно виконавчого напису станом на 26.04.2010 року сума заборгованості перед банком становила 20734,75 доларів США, в тому числі: 17099,10дол. США - заборгованість по кредиту; 2064,10дол. США - заборгованість по відсотках; 62,69дол. США - донараховані відсотки; 465,25дол. США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 1042,75дол. США - плата за утримання кредиту.

28.12.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням виконавчого напису №1425 від 08.06.2010 року, виданого приватним нотаріусом Львівського МНО Шоробуру-Гіркою Н.С. про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ВАТ КБ "Надра", що стверджується довідкою ВДВС Сокальського РУЮ №8/5930 від 30.07.2014 року, тобто боржником погашено усю суму боргу по виконавчому напису у розмірі 20734,75 доларів США.

Частиною 1 ст.598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду).

Слід також зазначити, що наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами. Тобто саме по собі вчинення виконавчого напису, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом і пені за несвоєчасну сплату кредиту.

Відтак, оскільки виконавчий напис нотаріусом було вчинено 08.06.2010 року, а виконавче провадження по його виконанню було завершене лише 28.12.2013 року, то зобов'язання ОСОБА_2 по кредитному договору не припинилися, а тому висновок районного суду про те, що 28.12.2013 року заборгованість відповідачів перед банком за кредитним договором №1087/06-Ф від 13.11.2006 року була повністю погашена, колегія суддів вважає помилковим, так як він зроблений без врахування зазначених норм права.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для повного задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Так, згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, такий розрахунок наведено із 05.12.2006 року по 09.04.2009 року, а продовжується лише із 03.02.2012 року.

Згідно п.3.3.2 та п.3.3.3. кредитного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 336 доларів США, який вноситься щомісячно до 05 числа кожного місяця.

Проте, згідно поданих відповідачами квитанцій №№994, 996, 38, 10 ОСОБА_2 22.12.2011 року сплатив у погашення заборгованості по кредиту по кожній із цих квитанцій 336 доларів США, та згідно квитанції №88 10.01.2012 року сплатив 1700 доларів США, які у ці періоди не відображені у розрахунку заборгованості, що вплинуло на розмір заборгованості(а.с.108-109, 105).

Крім того, 25.09.2013 року та 30.10.2013 року ОСОБА_2 по виконавчому напису сплатив відповідно 45500 грн. та 50000 грн., однак у розрахунок заборгованості дані суми не включені.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеному п.3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк визначений у п.4.3.5. цього договору позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Однак, згідно розрахунку пені за порушення строку сплати тіла та процентів ставка пені позивачем визначена у розмірі 13-15 відсотків.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачем у порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України належними та допустимими доказами не доведено, що розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором становить 10744,95 доларів США та 53055,58 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за недоведеністю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: