У Х В А Л А

22 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - Світловодське комунальне міжміське бюро технічної інвентаризації, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22 січня 2015 року, позов задоволено частково: усунуто ОСОБА_6 перешкоди у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями шляхом надання доступу до житлового будинку АДРЕСА_1; вселено ОСОБА_6 до цього будинку; в решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_8, відхилено, рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 січня 2015 року в частині задоволення позову залишено без змін.

25 травня 2015 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4, від імені якого діє представник ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статті 391 ЦК України та пункту 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року, від 4 квітня 2014 року, від 30 липня 2014 року та від 26 листопада 2014 року.

У підтвердження невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права заявник надав постанову Верховного Суду України від 23 грудня 2014 року.

Колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України одними з підстав для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_8, і залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції погодився з їхніми висновками, що судовим рішенням за позивачкою визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку. Відповідач створює їй перешкоди у оформленні права власності в установленому законодавством порядку, а також у порядку користуванні належним їй нерухомим майном, тому вимога про усунення перешкод у користуванні майном на підставі статті 391 ЦК України є належним способом захисту порушених прав у судовому порядку.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, зокрема на необхідність з'ясування набуття позивачем права власності на нерухоме майно в установленому законом порядку, у зв'язку з чим на підставі статті 338 ЦПК України судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2014 року, якою суд касаційної інстанції відмовив у відкритті касаційного провадження на рішення судів попередніх інстанцій про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою, відсутні протилежні, висловленим в ухвалі, яку просить переглянути заявник, висновки суду касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права, зокрема суди встановили, що відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні нею нерухомим майном, право власності на яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року постановлена у справі з іншим предметом спору і підставами позову, ніж у справі, яку просить переглянути заявник. До того ж цією ухвалою суд касаційної інстанції скасував судові рішення судів попередніх інстанцій, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи як передбачено частиною другою статті 338 ЦПК України.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року постановлена у справі з іншим предметом спору, ніж у справі, яка є предметом перегляду, оскільки спір виник щодо приміщень нежитлового фонду. Також судами встановлені інші обставини справи, а саме, що позивач не є власником нерухомого майна, оскільки у встановленому законом порядку не набув права власності на це майно.

Порівняння змісту постанови Верховного Суду України від 23 грудня 2014 року (справа № 3-199гс14) зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Порівняння судових рішень, наданих заявником як приклад, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - Світловодське комунальне міжміське бюро технічної інвентаризації, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення за заявою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук