Справа № 442/8514/13 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І
Провадження № 22-ц/783/1641/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 5000.00 грн. майнової шкоди та 15000.00 грн. моральної шкоди, завданої заподіянням їй легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров»я.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.12.2012 р., у позові відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2012 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду в розмірі 110,41 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що не може погодитись з рішенням, оскільки факт завдання їй шкоди злочином встановлено судом, тому вона не повинна сплачувати будь - які судові витрати, у тому числі за проведення експертизи. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не роз"яснив їй права в частині оплати судових витрат, що призвело до невжиття усіх заходів для повного та всебічного з"ясування усіх обставин справи, зокрема, можливості проведення експертизи.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями статті 1166 ЦК України загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди, яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв»язок між ними та вина заподіювача шкоди. Відсутність будь - якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Особа, яка завдала збитку, звільняється від його відшкодування, якщо доведе, що збиток завданий не з її вини.

Причинний зв»язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою є обов»язковою умовою відповідальності, яка передбачає,що шкода стає об»єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_4 посилалася на ті обставини, що 09.02.2007 р. , в кабінеті торгівлі центру поштового зв»язку №3 Львівської дирекції «Укрпошта», ОСОБА_2 умисно заподіяла їй легкі тілесні ушкодження. Однак, постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 відмовлено на підставі п.4 ч.1 ст.6 КПК України та Закону України «Про амністію».

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи щодо питань чи мали місце події, зазначені позивачкою та чи вчинені вони відповідачкою, а відтак і наявність причинно - наслідкового зв»язку між діями відповідачки, фактом завдання легких тілесних ушкоджень позивачці та завдання їй у зв»язку з протиправними діями майнової та моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи видно, що 28 травня 2009 року постановою судді Дрогобицького міськрайонного суду відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 на підставі п.4 ч.1 ст.6 КПК України та п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію» за те, що вона 09 лютого 2007 року близько 16 години в кабінеті торгівлі на пошті м.Дрогобич, а пізніше за його межами, під час сварки умисно нанесла ОСОБА_4 декілька ударів руками і ногами по різних частинах тіла, чим задала їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров»я та пошкодила одяг. Згідно з висновком № 198 від 20.02.2007 р., ушкодження, які були нанесенні позивачці відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, і могли наступити за вказаних позивачкою обставин. ОСОБА_2, не визнаючи своєї вини, просила відмовити у порушенні кримінальної справи щодо неї на підставі Закону України «Про амністію».

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.05.209 р. убачається, що в порушенні кримінальної справи було відмовлено не за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу злочину, а у зв»язку з застосуванням акту про амністію, тобто, з нереабілітуючих підстав, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що майнова та моральна шкода підлягають відшкодуванню.

Позивачка, вважаючи, що нанесенням їй тілесних ушкоджень та пошкодженням одягу, їй завдана майнова і моральна шкода, просила стягнути з відповідачки 5000.00 грн. майнової шкоди та 15000.00 моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Визначаючи розмір майнової шкоди суд першої інстанції вірно взяв до уваги докази, які були долучені позивачкою до матеріалів справи та які свідчать про витрачання нею коштів на лікування, зокрема, квитанцією ( наряд № 214) від 27.02.2008 року на придбання ліків на суму 110.41 грн.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею матеріальних витрат на лікування у зв»язку з отриманими 09.02.2007 року легкими тілесними ушкодженнями, позивачкою до матеріалів справи не долучались.

Позивачкою також всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження вартості пошкодженого одягу та витрат на його відновлення.

Судом першої інстанції позивачці було роз»яснено її права, передбачені ст. 27 ЦПК України, право на звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи для визначення розміру завданої майнової шкоди, однак позивачка з таким клопотанням до суду не зверталась, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи її письмового клопотання про призначення експертизи з переліком питань, які потрібно поставити на вирішення експертів.

На думку колегії суддів безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вжив усіх заходів для повного та всестороннього з»ясування обставин справи, не роз»яснив право на заявлення клопотання про призначення експертизи для визначення розміру майнової шкоди, оскільки наведене спростовується журналами судових засідань та технічними записами процесу.

А відтак зазначені доводи апеляційної скарги з врахуванням положень ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно частково задовольнив позовні вимоги позивачки та стягнув з відповідачки 110.41 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди, оскільки саме такий розмір майнової шкоди був підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювачів (відповідачів), причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідачів.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідачки позивачка зазнала і моральних страждань, і оскільки розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивачка, їх тривалості, можливості відновлення, враховуючи обставини даної справи, склад вчиненого нею кримінального правопорушення, ступінь вини відповідачки, яка є особою похилого віку, пенсіонеркою, суд вирішив, що на відшкодування моральної шкоди на користь позивачки слід стягнути з відповідачки 1000.00 грн.

З врахуванням вищенаведеного, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому рішення суду слід залишити без змін, так як таке ухвалене при повному з»ясуванні судом обставин справи та при відповідному застосуванні норм матеріального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, з врахуванням положень ст. 212 ЦПК України дав належну оцінку доводам позивачки та наданим нею доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.