Справа № 390/2884/14-ц
Провадження № 2/390/48/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Пасічника Д.І.,

при секретарі Кулик К.І.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_7, ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 вересня 2013 року звернулася до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 та подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька - ОСОБА_8, 12.02.2014 року від державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 їй надійшла відповідь про те, що її батьком - ОСОБА_8, був складений заповіт. Згідно із заповітом ОСОБА_8 складеним та посвідченим заступником головного лікаря з медичної частини Комунального закладу «Кіровоградська лікарня швидкої медичної допомоги» - ОСОБА_4, ОСОБА_8 зробив розпорядження на користь ОСОБА_7. При повторному зверненні до нотаріуса за оформленням спадщини, в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 серпня 2014 року чітко та регламентовано зазначені порушення при складанні та посвідченні заповіту, а відповідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недісним).

Згідно Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КM України від 15 червня 1994 року № 419 (у редакції постанови КM України від 6 липня 2006 р. № 940), посвідчувати заповіти, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, відповідно до статті 1252 Цивільного кодексу України та статті 40 Закону України "Про нотаріат", мають право такі посадові, службові особи: головні лікарі, їх заступники з медичної частини або чергові лікарі лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров'я, начальники госпіталів - заповіти осіб, що перебувають на лікуванні в таких закладах.

У оскаржуваному заповіті ОСОБА_8 від 9 серпня 2013 року зазначено, що він на випадок смерті робить таке розпорядження: «Усі права та обов'язки, власність, яка мені належить на момент складання цього заповіту та належатиме на день моєї смерті на земельну ділянку, на яку маю право за законом, заповідаю ...». З тексту заповіту не зрозуміло чи заповідано все спадкове майно, чи тільки земельна ділянка, а якщо так, то яка саме. Крім цього посвідчувальний напис на заповіті, разом з підписом особи, яка його посвідчила, містить підпис головного лікаря Комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_9 що діючим законодавством не передбачено.

Враховуючи встановлені в постанові порушення норм законодавства виходить, що вчинення заповіту представником (ч. 2 ст. 1234 ЦК України) або його посвідчення неповноважною особою, а також у разі недотримання законодавчо визначених вимог форми заповіту та процедури його посвідчення такий заповіт не повинен виконуватися і спадкування має здійснюватися за законом. Таким чином недійсність заповіту встановлюється саме нотаріусом так як це відноситься до його компетенції, адже саме він вирішує питання про видачу свідоцтва про право на спадкування за заповітом. Тому у цьому випадку спадкування може здійснюється за законом.

Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1457/02-31 від 07 серпня 2014 року відповідач не оскаржувала, позову про визнання заповіту дійсним не подавала, а тому можна зробити висновок про те, що ОСОБА_7І погоджується з правовими висновками нотаріуса про суттєві порушення законодавства при складанні та посвідченні заповіту на її ім'я, а відповідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним).

Позивачка ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили визнати заповіт ОСОБА_8 недійсним, позовну заяву просили задовольнити в повному обсязі, надали пояснення по обставинам справи.

Представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив не визнавати заповіт ОСОБА_8 недійсним, надав пояснення по обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, надали до суду письмове заперечення відповідно до якого просили відмовити в задоволені позовної заяви, надали пояснення по обставинам справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що з ОСОБА_1, ОСОБА_7 не знайомий. Стан хворого ОСОБА_8 був важкий, але він знаходився у свідомості. Він приймав участь в консиліумі лікарів 09.08.2013 року в 11 годин. Відповідно до записів в історії хвороби у хворого ОСОБА_8 були скарги на загальну слабкість, на болі у животі, біль у районі поясниці. Хворий знаходився в свідомості, був адекватний, вялий, тобто людина може відповідати з невеликою затримкою, може бути те, що він важко піднімав руку або не відразу відповідав. На запинання лікарів відповідав не те що невпопад, а затяжно, з затримками, був у хворого ОСОБА_8 крайнє важкий стан, по стану вялий, оцінювати свідомість пацієнта, не являється можливим. Звичайно, вялий стан до свідомості ніякого відношення не має. Контакту доступний це означає, що лікар, який задає йому питання, отримує цілком адекватні і критичні відповіді. ОСОБА_8 повноцінно орієнтується у ситуації, адекватно реагує, адекватно себе поводить. Записів відносно психологічного стану хворого ОСОБА_8 немає, метою консиліуму була оцінка не його психічного стану, а соматичного стану, тобто хвороби. Тому в консиліумі ні невропатолог, ні психіатр участі не приймали. Перед консиліумом не ставиться ціль обстежити психічний стан пацієнта. Тільки морфологічне, тобто систему форми саме тієї хвороби з якою він сюди потрапив. Саме через це і жодних записів не має. В разі якщо у лікаря виникають сумніви щодо адекватності хворого, то на консиліум повинен бути запрошений психолог або психіатр. В даному випадку вони запрошені не були, значить у лікаря, який проводила лікування, у даному випадку, ОСОБА_4, таких думок не було. Консіліум не ставить собі за мету оцінювати психічний стан хворого.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що з ОСОБА_1, ОСОБА_7 не знайома. Знайома з ОСОБА_4 вона заступник головного лікаря у лікарні швидкої допомоги. Перший раз консультувала 6 або 7 серпня, а другий раз не памятає якого числа - коли був консиліум, приблизно за годину була мною завірена, не знаю як сказати, мабуть довіреність. Хронічний гепатит його основне захворювання, яке постійно прогресує, звичайно йдуть зміни у всьому організмі, в першу чергу страдає серцево-судинна система, органи дихання, кора головного мозку. За весь цей час, що він спостерігався з 06.08 стан хворого постійно погіршувався, був оглянутий 06.08. в 14.20 перший раз, був встановлений діагноз пневмонія, важкий стан легенів, збільшена печінка та селезінки, стан погіршувався але хворий був притомний, відповідав за свої дії та вчинки, розказував що турбує, був адекватний, всі інші зміни зі сторони органів із всіх систем організму описано в історії. Він був адекватним. Якщо взяти будь-який запис будь-якого лікаря, починається все зі скарг, тут пишеться: скарги на біль у животі, сухість у роті, болі в поясниці. Розумієте, тут навіть по записам, навіть не бачучи хворого, будь-який лікар сказав би, що хворий був адекватний, є інтоксикація, але хворий є адекватним. Кожен лікар знаходився коло нього і писав про свою систему. В свідка не виникало питання з приводу встановлення додатково його психічного, неврологічного стану. ЇЇ запросили до цього хворого з приводу підпису на заповіті. Це відбувалося так: Хворий лежав, проводилась терапія. Хворий був привязаний до ліжка, не міг підвестися. Він при свідкові читав заповіт, потім дав мені його, вона ознайомилася, і хворий лежачи підписував цей заповіт. При посвідчені заповіту був присутній ОСОБА_12 і Семеняк. Враховуючи те, що організовувала консиліум ОСОБА_4, то вона завіряла і наступні документи. Стан на момент складання заповіту хворого ОСОБА_8 був стабільний. Вони пропонували йому, що може він запросить нотаріуса, не звязаного з роботою у нашій лікарні. Він сказав що все розуміє, але сьогодні хоче оформити цей заповіт. За 2013 рік посвідчення заповітів було всього один раз.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що з ОСОБА_1, ОСОБА_7 не знайома. Знайома з ОСОБА_4 вона заступник головного лікаря у лікарні швидкої допомоги. Хворий у важкому стані, після перенесеного гепатиту, був цироз печінки і її викликали на предмет того, що у нього була температура, і вона прийшла для того, щоб правильно поставити діагноз. Інфекціоніста завжди викликають, коли мають сумніви у діагнозі. Це відбувалося 06.08.2013 року. Так, вона приймала участь у консиліумі, окрім консиліуму веде свій запис. Коли вона його оглядала, стан був важкий, але знаходився у свідомості і відповідав на питання, ті які вона йому задавала, адекватний - тобто те, що вона задавала питання хворому, що його турбує, що болить? Коли людина адекватна, він все розуміє, каже який орган болить, говорив про те, що коли в нього була температура. Тобто він все описує в послідовності, турботи, які у нього були. Відносно стану хворого ОСОБА_8 в плані сприйняття навколишньої дійсності, свого стану, того, що з ним відбувається може сказати наступне: відповідно до записів, зроблених під час другого консиліуму, що відбувався о шостій годині 09.08.2013 р. ОСОБА_8 був у крайнє важкому стані, але у свідомості, контакту доступний. Записи робляться зі слів хворого. Іноді буває, що зі слів родичів, але там про них не написано. Адекватний - це адекватні відповіді хворого на поставлені питання лікарів. По складу учасників консиліуму можу сказати, що був лікуючий лікар - Семеняк, і він же завідуючий відділом, на той же час, ОСОБА_4 начмед по терапевтичній частині, а Семеняк по хірургічній частині. ОСОБА_10 кардіолог. Терапевт ОСОБА_11, інфекціоніст вона, анастезіолога запрошують якщо хворий у важкому стані. Склад консиліуму, звичайно вирішує та скликає лікуючий лікар і завідуючий відділом, так як він був в одному обличчі, то він і встановлював склад консиліуму. На скільки характерний склад консиліуму? Ну по-перше лікар повинен бути з категорією, мінімум з першою. Необхідності у психіатрі не було. Не було психічних розладів, він же адекватно відповідав на питання. Психіатр і невропатолог запрошується то тих хворих у яких лікарі бачать якусь неадекватність поведінки, реакцію відповідей і так далі. Але трішки по-різному тому, що психіатри працюють з психічно хворими людьми. Невропатологи, це коли йде просто розлад психіки неорганічного характеру. У нього був вірусний гепатит, він не лікувався 10 років, тому у нього і народився цироз печінки зі всіма витікаючими наслідками.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що з ОСОБА_1, ОСОБА_7 не знайомий. Знайомий з ОСОБА_4 До ОСОБА_14, приходила тільки одна жінка, ПІБ жінки не памятає. Він запитав у нього чи немає у нього дітей? Він відповів, що є, але він з ними не спілкується. А це його співмешканка, він з нею живе 10 років. Ця жінка купувала всі ліки, тобто на ній повністю було медичне забезпечення. Потім він захотів написати заповіт. Заповіт був складений, прочитаний в голос, він підписав. Вони жінку запускали до нього, вона з ним спілкувалась, і він сказав, що хоче написати заповіт. Вирішення питання щодо заповіту відбувалось не на протязі кількох годин, а кількох днів. Хворий ОСОБА_8 звернувся до нього, а він в свою чергу передав його побажання ОСОБА_4, ОСОБА_15 заходить до них на добу і не раз, і не два, а буває 4 рази кожен день. У черговий візит він її повідомив. Кажу: хворий хоче скласти заповіт. ОСОБА_15 почала ці всі нюанси організовувати. Ну юридичні, друкувати, я не знаю. Принесли заповіт, дали хворому, він його зачитав. Памятає, що був присутній тільки терапевт ОСОБА_11, більше нікого не памятає. Були присутні ОСОБА_15, свідок і ОСОБА_11, може ще хтось був, але він не памятає. І під час підписання ОСОБА_4 заповіту він також був присутній, це відбувалося в палаті у хворого. ОСОБА_4 підписалась при ньому і хворий підписався в заповіті. Він бачив коли ОСОБА_8 ставив свій підпис. Процедура тривала може хвилин 30, може хвилин 20. Ні, під час процедури ніхто не виходив і не заходив. Він був у крайнє тяжкому стані в реанімаційному відділенні 09-го серпня з 08 годин до 12 години, ніяких лікарських засобів, які могли б впливати на здоровий глузд тут не було. Всі наркотичні медичні засоби у нас виділялися на листку червоною пастою. От наприклад, 08-го число, о 06 годин ранку, 09-го наркотичних не було. 08-го о шостій ранку це був знеболюючий препарат, термін дії 4-6 годин, інших не було. 07 08-го таких препаратів не було. У призначеннях є, а по часу, якщо не написано, то його не вводили. 06-го вводили також промедол. Один раз в 21.00. 09-го серпня зовсім не було, ніяких знеболюючих. І 10-го також нічого не було. Знеболюючі в них препарати: промедол або морфін, їх призначаємо не почасово.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що з ОСОБА_1, ОСОБА_7 не знайомий. Знайомий з ОСОБА_4 Памятає такого хворого як ОСОБА_8, лікувався в Кіровоградській лікарні швидкої медичної допомоги. Його привезли з Криму у важкому стані. Важкість стану зумовлюється загальним станом, це показники серцево-судинної системи, дихання, пульсу, тиску і інше, тобто загальний стан організму. Стан важкий в свідомості, адекватний ну і далі лікар який його приймав описує це все. Далі значить, він поступив, його оглядали на приймальному покої лікарі ургентним хірургом, замом відділення, далі інфекціоністом, кардіологом, анестезіологом, терапевтом, тобто лікарями, які були. Він поступав з підозрою на «гострий живіт», тобто можливо потребує хірургічного втручання. Пізніше лікарі виключили цей стан і далі визначалися куди розташовувати хворого. Методику лікування визначає лікуючий лікар і зав.відділення того, куди хворий госпіталізується, хоча, якщо рекомендації пишуться від лікарів при прийомі, то вони обовязково враховуються. От, і він був госпіталізований у реанімацію. Бачу тут була консультація і уролога і інфекціоніста, викликалися на обстеження. Міський лікар викликався з першої лікарні. Далі оглянули всі, консиліум, хірург, зав.анастезіології, лікуючий лікар реанімації. Подальший стан хворого важкий, стан не дивлячись на всі проведені лікувальні заходи погіршувався. Ну і встановлена причина смерті, безпосередньо, яка привела до цього. Вона підтвердилася відносно лікування, яке йому надавалося. Свідомість із важким станом не потрібно плутати, тобто людина може перебувати у крайнє важкому стані, там серцево, або щось інше і при цьому може перебувати абсолютно адекватна у плані психіки. Тобто якщо він адекватний і крайнє важкий. Якщо він дає правильну відповідь на питання, це значить, що він реагує адекватно. Адекватно, тобто він вірно дає оцінку ситуації. 09-го серпня 2013 року о 11:00 год. він був учасником консиліуму. Стан хворого відмічено в консиліумі, тут не має що вигадувати: - в свідомості, вялий, аденамічний, до контакту доступний, тобто відповідає на питання і орієнтується де він і що з ним, хоча по загальному стану крайнє важкий. 13.08.2013 року о 06:15 год. з метою знеболення введено промедол. Кубік промедолу, вводиться з метою знеболення, він на свідомість не впливає. А для того щоб промедол ввів особу в стан неадекватності, то це треба явно не кубік, а набагато більше. Бо він не на стільки сильний. Дія промедолу через 3-4 години фактично припиняється. 09.08.2013 о 06:15 год. введено промедол, далі 09.08.2013 о 15:00 год. і 10.08.2013 в 02:35 год. також. От і все, що вводилось із наркотичних засобів. Кожний лікар пише мету введення - з метою знеболення. На приймальному покої була жінка, худорлява, не знаю хто вона, і ким доводиться хворому ОСОБА_8 ОСОБА_17 він був у реанімації, а у реанімацію відвідувачів не пускають, ну можливо там 10 хвилин і все. Тобто крім мед.персоналу біля нього нікого не було, сиділи в коридорі, а хто там, він не знає. Дану інформацію треба запитувати лікуючого лікаря. Введення промедолу на свідомість не впливає. Всі лікарі навіть пишуть, що він адекватний. Тобто він адекватно все сприймає. Те, що він заторможений, вялий, то це відношення до свідомості не має. Всі лікарі, що приймають участь у консиліумі внизу розписуються. Кожен з лікарів диктує, а один пише. Консиліум відбувається безпосередньо біля хворого і там же вони роблять свої висновки. Консиліум триває поки всі лікарі не внесуть свої записи в історію хвороби та не розпишуться і тільки потім консиліум вважається закінченим. Потреба в консультації психіатра або психолога виникає лише тоді, коли хворий психічно не адекватний. Тобто коли потрібне втручання психічної сфери, тобто жоден із лікарів не побачив такої потреби.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 серпня 2013 року помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОЛ № 173521 виданого 12.08.2013 року міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції.

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-ОЛ № 291358 виданого 05.03.1983 року Созонівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області встановлено, що 15.02.1983 року народилася позивачка ОСОБА_18, батьком якої записаний ОСОБА_8.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-ОЛ № 824956 виданого повторно 21.12.2007 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції встановлено, що 09.08.2003 року ОСОБА_19 та ОСОБА_18 зареєстрували шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу дружини змінено на ОСОБА_19.

Відповідно до заповіту посвідченого 09 серпня 2013 року заступником головного лікаря з медичної частини Комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: - «Усі права та обовязки, власність, яка мені належить на момент складання цього заповіту та належатиме на день моєї смерті на земельну ділянку, на яку маю за законом, заповідаю ОСОБА_7, двадцятого вересня тисяча девятсот пятдесят восьмого року народження, паспорт ЕА № 445001, виданий двадцятого вересня двохтисячного року Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1».

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2013 року встановлено, що ОСОБА_8 належала земельна ділянка площею 6,1179 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, під номер 111.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 ОСОБА_20 від 07.08.2014 року встановлено, що ОСОБА_7І відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_8, померлого 10.08.2013 року.

Відповідно до листа державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 за вих. № 274/02-14-413/2013 від 12.02.2014 року встановлено, що 24.09.2013 року ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_8, померлого 10.08.2013 року, на що їй запропоновано надати відомості, підтверджуючі непрацездатність за станом здоровя, в протилежному випадку свідоцтво про право на спадщину на квартиру буде видане на імя спадкоємців за заповітом.

Згідно з посмертним епікризом Комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» встановлено, що 10.08.2013 року в 15.15 год. ОСОБА_8 помер. Основний діагноз цироз печінки змішаного генезу ГЦН-3ст., стадія декомпенсації. Ускладнення: Асцит. Гостра ниркова недостатність, стадія поліурії. Анасарка. Двухсторонні гідроторокс. Двухстороння затяжна пневмонія. Реактивний панкреатит. Токсична нефропатія. Гостра серцева недостатність. Супутній: ХОЗЛ. Хронічний бронхіт. Пневмосклероз. ДН-2ст.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 227 проведеної 21.04.2015 року Комунальним закладом «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» встановлено, що відповіді на поставлені судом питання не надано.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім цього ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. При цьому, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КM України від 15 червня 1994 року № 419 (у редакції постанови КM України від 6 липня 2006 р. № 940), посвідчувати заповіти, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, відповідно до статті 1252 Цивільного кодексу України та статті 40 Закону України "Про нотаріат", мають право такі посадові, службові особи: головні лікарі, їх заступники з медичної частини або чергові лікарі лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров'я, начальники госпіталів - заповіти осіб, що перебувають на лікуванні в таких закладах.

Спірний заповіт ОСОБА_8 посвідчено 09 серпня 2013 року заступником головного лікаря з медичної частини Комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_4, тобто відповідно до вимог чинного законодавства, що не є підставою визнання його недійсним.

Пунктом 8 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених передбачено, що тексти заповітів і довіреностей повинні бути написані зрозуміло і чітко.

Пунктом 17 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, текст заповіту складається так, щоб розпорядження заповідача не викликало непорозумінь чи сумнівів під час оформлення спадщини.

При цьому суд не може погодитись з позицією позивача щодо наявності значної кількості порушень вказаного порядку, що безумовно має наслідком недійсність заповіту.

В заповіті вказано місце його складання м.Кіровоград.

Щодо складу майна, про яке робиться заповідальне розпорядження не може бути сумніві вів, оскільки в заповіті чітко вказано, що «все майно земельна ділянка», тобто мається на увазі і майно і земельна ділянка які належать, або будуть належати заповідачу на момент смерті.

Текст заповіту ОСОБА_8 від 09.08.2013 року зрозумілий, але має незначні неточності, що не впливає на суть тесту та волевиявлення ОСОБА_8, що не є підставною визнання заповіту недійсним.

Пунктом 9 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, для посвідчення заповіту посадовими, службовими особами на документі вчиняється посвідчувальний напис за формами, затвердженими Мін'юстом.

Форма «посвідчувального напису на заповіті, який підписаний особисто заповідачем» (форма № 2), передбачена додатком 2 до наказу МЮ України від 31 жовтня 2006 № 83/5, зареєстрованого в МЮ України 31 жовтня 2006 р. за № 1175/13049 «Про затвердження форм реєстру для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, посвідчувальних написів на них та зразків цих документів».

Форма № 2 передбачає підпис та скріплення печаткою посвідчувального напису на документі тільки посадової, службової особи, яка посвідчила заповіт.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Враховуючи вищевикладене, та те що заповіт складений за особистим волевиявленням ОСОБА_8, що підтверджують допитані в судовому засіданні свідки, які були най той час лікарями та оглядали ОСОБА_8, у яких не виникало питання щодо адекватності останнього, що й підтвердили в судовому засіданні, а також підтверджено записами в медичній документації ОСОБА_8, крім того, збиралися консиліуми, щодо стану ОСОБА_8, та його лікування, при цьому не виникало сумнівів чи питання щодо залучення психіатра або психолога, введення нарковмісного засобу промедолу на свідомість не впливає, що підтвердили всі лікарі в судовому засіданні, всі лікарі пишуть, що він адекватний, тобто він адекватно все сприймає. Те, що він заторможений, вялий, то оскільки цей факт відношення до ясності чи правильності свідомості не має суд не може покласти його в основу рішення про визнання заповіту недійсним.

Крім того, відповідно до статті 1252 Цивільного кодексу України та статті 40 Закону України "Про нотаріат", заповіт мають право посвідчувати такі посадові, службові особи: головні лікарі, їх заступники з медичної частини або чергові лікарі лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров'я, начальники госпіталів - заповіти осіб, що перебувають на лікуванні в таких закладах, тобто заступник головного лікаря з медичної частини Комунального закладу «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_4 мала право посвідчувати спірний заповіт. Також заповіт має незначні описки, які суттєве не впливають на суть заповіту та волевиявлення ОСОБА_8

За таких обставин заявлений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд відмовляє позивачці у стягненні судових витрат із відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись Порядком посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КM України від 15 червня 1994 року № 419 (у редакції постанови КM України від 6 липня 2006 р. № 940), ст.ст. 15, 16, 1218, 1233, 1235, 1257 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 15, 60, 197, 208, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя «підпис»

З оригіналом згідно

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_17