Справа № 367/1074/14-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А.В.
Провадження № 22-ц/780/723/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб
Категорія 26 18.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.

за участі секретаря Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем були укладені договори позики грошей:

1) від 04.02.2009 р. за яким ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі - 50 000 дол. США з оплатою 2% від суми кожний місяць, а ОСОБА_1 зобов'язалась повернути зазначену позику з відсотками на першу вимогу ОСОБА_2;

2) договір позики від 15.06.2009 р., за яким ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі - 10 000 Євро з оплатою 2% від суми кожний місяць, а ОСОБА_1 зобов'язалась повернути зазначену позику з відсотками на першу вимогу ОСОБА_2;

3) договір позики від 15.06.2009 р., за яким ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі - 6 000 дол. США з оплатою 2% від суми кожний місяць, а ОСОБА_1 зобов'язалась повернути зазначену позику з відсотками на першу вимогу ОСОБА_2

Позивач зазначає, що вона неодноразово усно зверталась до ОСОБА_1 з вимогою повернути борг, однак остання борг не повернула. Також вказує, що відповідач уникає контактів із позивачем, змінила місце проживання й не відповідає на телефонні дзвінки. Тому просить стягнути із відповідача грошові кошти в розмірі - 1 365 561,78 грн.

Представник позивача подав до суду письмове клопотання про уточнення позовних вимог, просив стягнути із відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі - 1 769 643,30 грн

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 04.02.2009 р. в розмірі - 1 769 643,30 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 3 654,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно не задовольнив заяву відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків у зв»язку із закінченням позовної давності. Посилається на те, що відсотки мали сплачуватись щомісячно. Несплата відповідачем відсотків вже давало позивачу право звертатись до суду із позовом починаючи з 05 березня 2009 року . Вважає, що суд мав би залишити без задоволення позовні вимоги щодо стягнення відсотків за договором позики від 04 лютого 2009 року на загальну суму 372352,34 грн.

Крім того, відповідач посилається також на те, що суд не прийняв до уваги, що надання грошових коштів у позику є фінансовою послугою, які надаються лише фінансовими установами Оскільки позивач є фізичною особою, то надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. Таким чином мав задовольнити позов лише в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 50000 доларів США.

Відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 753 039 грн.70 коп.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2009 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_1 отримала в борг грошові кошти в розмірі - 50 000,00 дол. США у ОСОБА_2 із помісячною оплатою 2%.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.01.2008 р. будинок №58, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Квіткова, належить на праві приватної власності - ОСОБА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, а тому повинен повернути позивачу борг у розмірі 50 000,00 дол. США та відсотків за договором позики в розмірі - 67 500,00 дол. США, що разом складає - 117 500,00 дол. США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.11.2014 р. становить - 1 769 643,3 грн.) При цьому доводи відповідача про сплив позовної давності щодо сплати процентів, щодо застосування якої вона заявляла, суд визнав необґрунтованими, дійшовши висновку, що у договорі позики від 04.02.2009 р., не був встановлений конкретний строк повернення позики та відсотків за вказаним договором.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позику) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 1049 цього ж Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в даному випадку грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони не встановили строк дії договору , але зазначили, що кошти у розмірі 50000 доларів США надаються с щомісячною оплатою 2% річних.

Судова колегія не може погодитись із доводами позивача в тій частині, що договором позики передбачалось нарахування щомісячно 2% за користування позикою, а сплата цих відсотків мала бути проведена одночасно з поверненням позики.

Також не доводять таких доводів позивача і пояснення відповідача ОСОБА_1В, які вона дала як свідок в судовому засіданні і на які, як на доведення своїх позовних вимог посилалась позивач.

Судова колегія заслухала аудіо запис судового засідання від 20 листопада 2014 року, а також дослідила роздруківку цього запису, який був зроблений позивачем і наданий до матеріалів справи і яка відповідає аудіо запису. ОСОБА_1 в своїх показах не підтверджувала тієї обставини, що вона мала повертати нараховані проценти разом із позикою, а не щомісяця. Як вбачається із її пояснень, не заперечуючи проти того, що вона написала цю розписку, вона взагалі не мала наміру сплачувати відсотки. Таким чином посилання представника позивача на те, що показаннями ОСОБА_1, які вона дала будучи допитаною в якості свідка підтверджується домовленість сторін про повернення нарахованих відсотків разом із позикою, а отже і не застосування до відсотків позовної давності є голослівними.

Таким чином, умовами договору не зазначений строк повернення позики, але вказано про щомісячну сплату відсотків.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань ( щомісячна сплата відсотків), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252- 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника сплачувати щомісячно відсотки , то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору, який був укладений 4 лютого 2009 року боржник мала щомісячно сплачувати відсотки, то строк виконання першого такого платежу настав 28 лютого 2009 року і перебіг позовної давності для першого платежу почався 1 березня 2009 року. В подальшому початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Позивач пред»явила позов в суд 26 лютого 2014 року, а тому з врахуванням наведеного вище підлягають стягненню відсотки за користування позикою лише в період з 26 лютого 2011 року по 26 лютого 2014 року, тобто за 1096 днів.

Відсотки за користування позикою за один день складали: 50000 доларів США : 100% х 2% відсотки річних : 365 днів = 2,73 долари США.

З 26 лютого 2011 року по 26 лютого 2014 року відсотки за користування позикою становили: 1096 х 2,73 = 2 992,08 доларів США.

Оскільки відповідачем оскаржується рішення лише в частині стягнення процентів за договором позики, судова колегія має змінити рішення суду лише в цій частині. В даному випадку з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування позикою за період з 26 лютого 2011 року по 26 лютого 2014 року у розмірі 2 992,08 доларів США., що в еквівалентні до курсу національної валюти до долару США на 18.03.2015 року становить 66543,85 грн. (2992,08 дол.СШАх22,24 грн.)

Разом із тим, оскільки резолютивна частина рішення суду не містить складових боргу, а саме суми боргу та розміру процентів, а містить лише загальну суму заборгованості 1 769 643 грн., то рішення суду підлягає скасуванню у повному обсязі з ухваленням нового рішення.

В даному випадку стягненню підлягає загальна сума боргу в розмірі 52992,08 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 березня 2015 року (1 долар США =22,24 грн.) становить 1 178 543,85 грн., що включає в себе:

основна сума боргу - 50000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 березня 2015 року становить 1 112 000 грн..

проценти за користування позикою - 2992,08 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 березня 2015 року становить 66 543,85 грн..

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 50000 доларів США за договором позики , що в еквіваленті до національної валюти України по курсу НБУ на день розгляду справи становить 1 112 000 грн.., та проценти за користування позикою у розмірі 2992,08 доларів США, що в еквівалентні до національної валюти України по курсу НБУ на день розгляду справи становить 66543,85 грн., а всього - 1 178 543,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3654 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: