Ухвала іменем україни
22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка А.В., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» про оскарження бездіяльності, яка порушує право на отримання інформації, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що він працює у товаристві з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Даноша»). В серпні, в усній формі він звертався до адміністрації товариства із проханням надати відомості про його заробітну плату за лютий, березень та інше, й було запропоновано звернутися в письмовій формі. 01 вересня 2014 року він вдруге звернувся до адміністрації ТОВ «Даноша» з клопотанням про видачу копій його документів. Однак дане клопотання не зареєстрували. 11 вересня 2014 року він втретє звернувся до товариства із заявою на отримання інформації у порядку, передбаченому ст. 40 Конституції України, Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про звернення громадян», просив надати наступну інформацію, а саме: копію укладеного трудового договору від 01 липня 2014 року, копію правил внутрішнього трудового розпорядку; копію догани від 03 вересня 2014 року відносно нього, копію наказу про відсторонення його від робочого місця - автомобіля бензовоза КАМАЗ (170) № 79-27; копії актів приймання-здачі робіт за лютий, березень 2014 року. Відповідно до поштового повідомлення про вручення звернення надійшло до адресата 16 вересня 2014 року. Не надавши в установлений законом строк обґрунтованої відповіді на звернення від 11 вересня 2014 року, ТОВ «Даноша» своєю бездіяльністю унеможливило реалізацію права позивача на отримання інформації (документів), чим порушило законодавство.

У зв'язку з викладеним позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність ТОВ «Даноша», яка полягала у ненаданні відповіді на звернення позивача від 11 вересня 2014 року, та зобов'язати товариство протягом 5-ти днів надати належні копії документів, а також просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 39 грн 60 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність ТОВ «Даноша», яка полягала у ненаданні відповіді - видачі копії документів. Стягнуто із ТОВ «Даноша» на користь ОСОБА_4 39 грн 60 коп. матеріальної шкоди та 500 грн моральної шкоди, а всього 539 грн 60 коп. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2015 року рішення суду першої змінено, викладено другий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути із ТОВ «Даноша» (ідентифікаційний код 32464900) на користь ОСОБА_4 13 грн 60 коп. на відшкодування матеріальних збитків і 500 грн моральної шкоди, всього 513 грн 60 коп., а також 243 грн 60 коп. на користь держави в рахунок відшкодування судового збору». Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 237-1 КЗпП України. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Даноша» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги, виходив із того, що відповідач, не надавши вчасно відповідь на заяви позивача, порушив вимоги Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про доступ до публічної інформації», своєю бездіяльністю завдав позивачу майнової та моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України.

Апеляційний суд, змінивши резолютивну частину рішення суду першої інстанції та виключивши з мотивувальної частини посилання на положення ст. 237-1 КЗпП України, виходив із того, що правовідносини, що виникли між сторонами, не мають трудового характеру, оскільки було порушено право позивача на отримання інформації.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення судів не відповідають.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ «Даноша» та ОСОБА_4 01 липня 2014 року укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_4 прийнятий на роботу водієм (бензовоза) (а. с. 29- 30).

Відповідно до наказу від 02 вересня 2014 року № 249 «Про відсторонення водія бензовоза ОСОБА_4 від роботи» ОСОБА_4, водія бензовоза, з 02 вересня 2014 року відсторонено від роботи зі збереженням середньої заробітної плати і запропоновано в строк до 08 год. 00 хв. 03 вересня 2014 року пройти щоденний передрейсовий медичний огляд у медичній частині ТОВ «Даноша» (а. с. 38)

Згідно з наказом від 03 вересня 2014 року «Про притягнення водія бензовоза ОСОБА_4 до дисциплінарного стягнення» ОСОБА_4, водію бензовоза, за порушення трудової дисципліни оголошено догану. Підстава - доповідна записка медичної сестри ОСОБА_5 від 02 вересня 2014 року, акт від 02 вересня 2014 року № 1 про відсутність водія бензовоза ОСОБА_4 на проходженні обов'язкового щоденного передрейсового медичного огляду (а. с. 37)

ОСОБА_4 просив суд визнати протиправною бездіяльність ТОВ «Даноша», яка полягала у ненаданні відповіді на звернення позивача від 11 вересня 2014 року, та зобов'язати товариство протягом 5-ти днів надати належні копії документів, посилаючись на положення законів України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації».

Однак суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог на підставі вищевказаних норм матеріального права, не врахували, що відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України.

Оскільки встановлено, що у період виникнення спірних правовідносин позивач знаходився у трудових відносинах із ТОВ «Даноша», суд повинен був з'ясувати, з приводу чого звертався позивач до свого роботодавця, чи не стосуються його звернення трудових правовідносин, у яких він перебуває з відповідачем, та чи підпадають дані правовідносини під дію Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, оскільки суди попередніх інстанцій обставини у справі у повному обсязі не встановили, не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що їх регулює, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко Г.В. Юровська