АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/673/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43,44 Калашник В. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Ювшина В. І.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Смілянської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом виселення, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року вона та її неповнолітній син ОСОБА_8 являються власниками будинковолодіння АДРЕСА_1 Право власності на вказаний будинок зареєстровано14.08.2014 року.

Згідно довідки № 763 від 28.08.2014 року в будиковолодінні зареєстровані вона - ОСОБА_7, її малолітній син - ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6, яка на даний час проживає в будинку та чинить перешкоди у користуванні власністю.

Просила суд, усунути перешкоди у здійсненні права власності нею - ОСОБА_7 та її малолітнім сином - ОСОБА_8, шляхом виселення із будинку по АДРЕСА_1 - ОСОБА_6

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2015 року позов задоволено .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що позивачці ОСОБА_7 та її малолітньому сину ОСОБА_8 належить на праві спільної часткової власності будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року (а.с. 7).

Згідно довідки, виданої виконкомом Березняківської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 763 від 28.08.2014 року (а.с. 5), у спірному будинковолодінні зареєстровані ОСОБА_7, 1980 р.н., ОСОБА_8, 2011 р.н., ОСОБА_9, 1981 р.н. та ОСОБА_6, 1989 р.н.

На даний час у спірному будинку проживає відповідачка ОСОБА_6, яка чинить перешкоди позивачу та її малолітному сину у здійсненні права власності, фактично не впускаючи останніх проживати у їх власному житлі.

На звернення позивачки про звільнення належного їй будинку, відповідачка не реагує та продовжує у ньому проживати, вважаючи, що набула право користування вказаним житлом, як член сім'ї власника житла (спочатку своєї матері ОСОБА_10, а потім рідного брата ОСОБА_11.)

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що власником будинковолодіння є позивач та її малолітній син, а відповідачка чинить їм перешкоди у володінні спірним житлом.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності

Встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрована в спірному будинку колишнім власником і з того часу мешкає в цьому будинку. Даний факт визнається сторонами, а відтак не підлягає доказуванню.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою.

Оскільки ОСОБА_7 та її малолітній син є власниками будинковолодіння АДРЕСА_1, а відповідачка ОСОБА_6 вселилась до вказаного будинку та проживає в ньому як член сім'ї колишнього власника будинку, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанцій про задоволення позовних вимог ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом виселення останньої з будинку АДРЕСА_1

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 11.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши, що власником спірної квартири є позивачка, відповідач права власності та користування квартирою не набули, дійшов правильного висновку про те, що позивач як власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння та користування своїм майном, а відповідачка підлягає виселенню.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, носять суб'єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування чи зміна судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні спору з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2015 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :