Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 428/3830/15-ц
Провадження № 22ц/782/430/15
РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів - Фарятьєва С.О., Гаврилюка В.К.,

при секретарі: Козубській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 липня 2015 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в обґрунтування якого вказала, що 11.11.2004 року розірвала шлюб з відповідачем, Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою та навчається в Російському університеті дружби народів м. Москва з 21.07.2014 року на юридичному факультеті денного відділення на контрактній основі, строк навчання закінчується 01.07.2018 року. Матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку відповідач не надає.

Позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період навчання у Російському університеті дружби народів до 01.07.2018 року у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду з 07.05.2015 року і до закінчення навчання до 01.07.2018 року. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач та відповідач у судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні обставини про те, що сторони перебували у шлюбі, який 11.11.2004 року розірвали. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки Російського університету дружби народів від 28.04.2015 року ОСОБА_4 21.07.2014 року вступив до Російського університету дружби народів та на час надання довідки навчається на 1 курсі юридичного факультету денного відділення, строк закінчення навчання - 01.07.2018 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4, громадянин України, навчається на контрактній формі навчання та знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Відповідач не має постійного місця роботи та перебував на обліку у Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості по 05.08.2013 року. При цьому суд вважав, що відсутність постійного місця роботи не позбавляє відповідача від обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Суд першої інстанції враховуючи вік, стан здоров'я, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, які потребують матеріальної допомоги, матеріальне забезпечення повнолітнього сина - навчання на денному відділенні контрактної форми навчання, вважав, за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони

можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.04.2008 року ОСОБА_2 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з філії «Абсолют» ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД» відповідно до наказу № 92-к. Після цього відповідач не був працевлаштований, а перебував на обліку у Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості по 05.08.2013 року. Дані обставини підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 18570067 від 23.04.2014 року відомості про ОСОБА_2 станом на 23.04.2014 року відсутні. На час розгляду справи в суді відповідач також не є фізичною особою-підприємцем, про що свідчить витяг з єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців.

Крім того, із довідки з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів вбачається, що ОСОБА_2 за період з 01.04.2014 року по 31.03.2015 року доходів не мав (а.с.19).

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до копії довідки КП «Сєвєродонецький центр первинної медико-санітарної допомоги» б/н від 16.06.2015 року ОСОБА_2 знаходився на амбулаторному лікуванні на диспансерному обліку в КУ «СЦПМСП» амбулаторного відділення з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ (ГПЖ) 2 ст. риск 4.

Позивачка в супереч вимог ст. 60 ЦПК України не надала суду жодних доказів того, що відповідач має дохід, тому має можливість надавати допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В матеріалах справи відсутні докази належності на праві власності відповідачу будь-якого рухомого чи нерухомого майна.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач на цей час не має можливості надавати своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання матеріальну допомогу.

Отже, судом першої інстанції при прийнятті рішення не були враховані в повній мірі положення ст. 200 Сімейного кодексу України, а саме те, що однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання ними матеріальної допомоги. Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Також судом першої інстанції не були враховані положення ст. 199 СК України, якими передбачено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

З позовом до суду про стягнення аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_4 у зв'язку з продовженням навчання звернулась мати ОСОБА_3.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, повнолітній син ОСОБА_4 проживає у м. Москва. Позивачка відповідно до ОСББ «Луч» № 480 від 05.05.2015 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Зазначені вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 проживає окремо від позивачки.

Посилання позивачки в позовній заяві на те, що син проживає разом з нею у Росії є голослівним, оскільки ніяких доказів на підтвердження цих обставин у відповідності до ст. 60 ЦПК України позивачка суду не надала.

У відповідності до зазначеної вище норми права до суду із позовом про стягнення аліментів може звернутися повнолітній син, який продовжує навчання, однак сам ОСОБА_5 з таким позовом до суду не звертався.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що законодавство пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання тільки за умови, що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу та не дав належної оцінки тим обставинам, що із позовом до суду звернулася мати ОСОБА_5, яка мешкає окремо від нього, тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню відповідно до ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання сина ОСОБА_4 відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України, ст..ст. 199, 200 СК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: