Справа № 685/17/15-ц
Провадження № 2/685/49/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

при секретарі Дондель Т.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2 та

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що після смерті її чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, вона прийняла у спадщину засноване чоловіком ФГ «Хлібороб», перереєструвавши його на своє ім'я.

Ще за свого життя, в ході господарської діяльності ФГ «Хлібороб» в с. Ленінське Теофіпольського району було розпочато будівництво зернотоку та огорожі навколо нього, на що використано власні будівельні матеріали, а саме сталеві труби, швелер в асортименті, блоки та плити, дерев'яний брус, шифер, щебінь, асфальтобетон, електропровід, світильники та щити електричні.

У зв'язку з припиненням діяльності в с. Ленінське вона вирішила розібрати піднавіс з огорожею та перевезти матеріали в с. Турівка Теофіпольського району для подальшого використання в господарській діяльності уже в цьому селі.

Впродовж серпня-грудня 2013 р. було демонтовано дах піднавісу та частину огорожі, однак в подальшому виконанню робіт перешкоджали відповідачі, заявляючи, що вона не має на це право.

Позивачем заявлена вимога заборонити відповідачам здійснювати дії, що перешкоджають їй здійснити демонтаж піднавісу для зернотоку та огорожі, вивезенню матеріалів, використаних в процесі будівництва, зокрема, сталевих труб діаметром 100 мм в кількості 150 м., швелеру С18 в кількості 70 м., швелеру С12 в кількості 42 м., плит ПК60-12 в кількості 13 шт., блоків ФБС-3 в кількості 27 шт., дерев'яного брусу 12х10 в кількості 4 куб.м., електричного проводу в кількості 65 м., світильників в кількості 4 шт., щитів електричних в кількості 2 шт. та плит ФПР 6х1,5 в кількості 39 м., оскільки такі дії відповідачів порушує її право власності, набуте в порядку спадкування після смерті чоловіка.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що кілька разів, зокрема в кінці липня 2013 р., восени 2013 р. вона приїздила з автокраном та вантажним автомобілем для того, щоб забрати спірне майно, однак відповідачі перешкоджали їй в цьому, говорячи забиратися з села, так як це не її майно.

Свої вимоги відповідачі обґрунтовували вимогами повернути їм борг по орендній платі за майнові паї, але вона вважає ці вимоги безпідставними, оскільки договорів оренди майнових паїв ФГ «Хлібороб», її покійний чоловік та вона не укладали, тому обов'язку сплати орендної плати не виникло. Крім того, зазначила, що дійсно ФГ «Хлібороб» використовував розпайоване майно членів колишнього колгоспу, зокрема, приміщення ферм, техніку та робочу худобу, але і самостійно приводило їх до ладу та ремонтувало, на ремонт техніки використовувалися кошти за продану худобу.

Відповідач ОСОБА_2 позовних вимог не визнав та пояснив, що ФГ «Хлібороб», керівником якого був покійний чоловік позивачки ОСОБА_4, здійснював господарську діяльність в с. Ленінське, йому на зборах села у 2003 році були передані майнові паї членів колгоспу в оренду з орендною платою у 3 % річних, що було оформлено лише протоколом зборів, який зберігався в ОСОБА_4, без укладення договорів оренди.

Впродовж усього часу господарювання ОСОБА_5 він використовував розпайоване майно у своїй діяльності, але орендної плати не платив, після припинення його діяльності в селі виявилося, що значної частини майна немає, а те, що залишилося, перебуває у непридатному для використання стані.

Проведеною пайовиками перевіркою встановлено, що заборгованість господарства перед власниками паїв становить більше 150 тисяч гривень, включаючи нестачу розпайованого майна.

Тому, коли ОСОБА_1 приїхала в село з метою забрати піднавіс та огорожу, пайовики, жителі села, усі разом не дозволили їй цього зробити до розрахунку за паї.

Відповідач ОСОБА_3 позовних вимог не визнав з тих самих підстав, як і відповідач ОСОБА_2

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство» майно фермерського господарства належить йому на праві власності. У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом.

Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод (ч. 4 ст. 20 Закону).

Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. (ч. 6 с. 20 Закону).

Позивач являється єдиним засновником фермерського господарства «Хлібороб» та його головою, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованим 24 грудня 2014 р. реєстраційної служби Теофіпольського РУЮ.

Як встановлено в ході судового розгляду з пояснень учасників судового розгляду на з наданих сторонами матеріалів, зокрема, накладних, товарно-транспортних накладних, актів прийняття-передачі, ОСОБА_1 від свого імені, як фізична особа, звернулася до суду з вимогою заборонити відповідачам здійснювати дії щодо перешкоджання їй демонтувати майно ФГ «Хлібороб».

Судом роз'яснено позивачу, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, про те, що даний спір виник саме щодо відносин між ФГ «Хлібороб» та відповідачами.

Таким чином, позивачем не доведено порушення її прав, тому позов задоволенню не підлягає.

Судовий збір, внесений позивачем у більшому розмірі, ніж встановлено законом, підлягає поверненню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 16, 320 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство», ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Повернути ОСОБА_1 14,00 грн. (Чотирнадцять гривень 00 коп.) сплаченого нею судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги через Теофіпольський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.П. Самойлович