Ухвала іменем україни
22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка А.В., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Київської області від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня Київської області звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2141/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за вищевказаною адресою, виданий на ім'я ОСОБА_4, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_7 та скасувати його державну реєстрацію; визнати право власності держави на вказану земельну ділянку площею 0,10 га; стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2141/25-5 та виданий на його підставі державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га є незаконними, оскільки при їх прийнятті та оформленні допущено порушення вимог чинного законодавства. Зазначена земельна ділянка знаходиться за межами смт Коцюбинське, тому позивач вважає, що її було передано у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство», оскільки вказану земельну ділянку було надано у користування Святошинському лісопарковому господарству на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 20 червня 1956 року № 673 без виключення її з Держлісфонду України та згідно з картографічними матеріалами лісовпорядкування обліковуються як квартали Святошинського та Київського лісництв.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 21 липня

2009 року земельну ділянку придбав ОСОБА_5 На державному акті про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданому на ім'я ОСОБА_4, зроблено відмітку про перехід права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_5 Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13 квітня 2010 року № 860 земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_6 На державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому на ім'я ОСОБА_4, зроблено відмітку про перехід права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_6

Оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки з «лісового фонду» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» не проводилась, будь-яких рішень Коцюбинською селищною радою щодо такої зміни не приймалось, генеральним планом смт. Коцюбинське не передбачено, тому право державної власності на цю ділянку не припинено, а право власності відповідачів на неї на законних підставах не виникло.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області

від 08 жовтня 2013 року позов прокурора задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25 грудня 2008 року № 22141/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_4, із відповідною відміткою про перехід права власності до ОСОБА_5 та відміткою про перехід права власності до ОСОБА_6 на земельну ділянку, скасовано його державну реєстрацію.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 січня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним державного акта, виданого на ім'я ОСОБА_4, із відповідною відміткою про перехід права власності до ОСОБА_5 та відміткою про перехід права власності до ОСОБА_6 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, скасування державної реєстрації даного акта і стягнення судових витрат скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення.

У задоволенні позову прокурора відмовлено.

Стягнуто з Коцюбинської селищної ради Київської області на користь держави судовий збір в розмірі 114 грн 70 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року касаційну скаргу заступника прокурора Київської області відхилено. Рішення апеляційного суду Київської області від 21 січня 2014 року та заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2013 року в нескасованій частині залишено без змін.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року заяву заступника Генеральної прокуратури України задоволено у порядку глави 3 розділу V ЦПК України. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі заступник прокурора Київської області просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в позові про визнання за державою права власності на спірну земельну ділянку, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, крім того, змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції та скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в позові про визнання недійсним зазначеного вище державного акта про право власності на земельну ділянку, в іншій частині заявник просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов частково й визнаючи недійсними рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2141/25-5 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив із того, що це рішення прийняте Коцюбинською селищною радою з перевищенням своїх повноважень. Відмовляючи в задоволенні позову про визнання права власності держави на спірну земельну ділянку, суд визнав ці вимоги безпідставними.

Суд апеляційної інстанції частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зазначив, що підставою для набуття громадянином права власності на земельну ділянку є укладення ним цивільно-правової угоди, а державний акт, що видається на підставі такої угоди, лише посвідчує право особи на земельну ділянку.

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна погодитись з наступних підстав.

Судами встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2141/25-5 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 Київської області. На підставі вказаного рішення 20 лютого 2009 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1. 21 липня 2009 року ОСОБА_4 продала належну їй земельну ділянку ОСОБА_5, про що на державному акті зроблено відмітку про перехід права власності. 13 квітня 2010 року ОСОБА_5 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_6, у зв'язку із чим на державному акті вчинено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до покупця.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта на право власності, суд апеляційної інстанції безпідставно скасував рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2013 року в частині визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Висновок суду апеляційної інстанції про неправильне застосування районним судом вищенаведених норм матеріального права з огляду на те, що після переходу права власності на земельну ділянку до ОСОБА_5, а потім до ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі-продажу, які судом не визнані недійсними, саме державний акт посвідчує їхнє право власності, є безпідставним, оскільки відповідно до статті 125, частини другої статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу) право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. У разі набуття права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою воно посвідчується не державним актом, а відповідною цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, який установлений законом.

Вчинення в такому разі на державному акті (визнаному судом недійсним) відмітки про відчуження земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу не змінює суті такого державного акта як недійсного.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на порушення вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 січня 2014 року скасувати, заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко Г.В. Юровська