Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Собіни І.М., Григоренко М.П.

секретар - Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корецького районного суду від 10 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дітей та дружини.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корецького районного суду від 10 вересня 2015 р. позов ОСОБА_1

задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей : доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 583 грн. на кожну дитину, починаючи з 02.07.2015р. і до досягнення ними повноліття. Вирішено питання про судові витрати. В решті в позові відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1, вважає його незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд не обґрунтував свій висновок про визначення розміру аліментів, стягуваних на дітей саме у сумі по 583 грн. щомісячно на кожну дитину. Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Крім того, судом встановлено, що відповідач отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям в розмірі 1836 грн., щомісячно, а також компенсацію за надання соціальних послуг громадянам інвалідам ІІ-ї групи з дитинства в розмірі 121,80 грн. Дані кошти відповідач отримує постійно і використовує їх на свої потреби і ні вона, ні діти цими коштами не користуються, оскільки відповідач проживає окремо з іншою жінкою та має фактично іншу сім"ю.

Також зазначає, що вона є інвалідом з дитинства ІІ-ї групи та має право на утримання у відповідності до ч.2 ст. 75 СК України. Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині позову, суд не обґрунтував дану відмову, зазначивши лише, що відповідач неспроможний надавати їй таку допомогу. Безпідставним є посилання місцевого суду як на доказ, на лікарсько-консультативний висновок №443 від 16.07.2015р., виданий Корецькою ЦРЛ про хворобу відповідача та його потребу у медикаментозному лікуванні, оскільки він є недійсним. Просить рішення скасувати, ухвалити нове по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

____________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. - Сірак Д.Ю.

Провадження №22ц/787/2061/2015 Доповідач - Оніпко О.В.

За положеннями ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.09. 1999 року (а.с.6), однак на даний час проживають окремо. Від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7,8).

У відповідності до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст. 181 цього Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі, а ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів.

Також, відповідно до ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з довідкою Корецької міської ради №03-08/1094 від 30.06.2015 р., неповнолітні діти : ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають на утриманні ОСОБА_1 (а.с.9).

З посвідчення НОМЕР_2, виданого 21.04.2011р. управлінням праці та соціального захисту населення Корецької РДА Рівненської області вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства ІІ-ї групи довічно та отримує державну соціальну допомогу у розмірі 949 грн., що також підтверджується довідкою УПСЗН Корецької РДА Рівненської області №3012 від 21.07.2015р. (а.с.6, 22).

Згідно з довідкою №1078 від 21.07.2015р. УПФ України в Корецькому районі, ОСОБА_1 отримує пенсію у зв»язку із втратою годувальника на 1-го утриманця у розмірі 1049 грн. (а.с.23).

У відповідності до довідки УПСЗН Корецької РДА Рівненської області №3011 від 21.07.2015р., ОСОБА_1 з лютого 2015р. отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. (а.с.24).

Таким чином, щомісячний загальний доход позивачки становить 2769 грн., отже, на позивачку та двох дітей щомісячний дохід становить по 923 грн. на кожного.

Згідно з наданими позивачкою суду поясненнями, не спростованими відповідачем, останній разом із сім»єю не проживає, фактично має іншу сім»ю, також має достатній заробіток(займається будівельними роботами, ремонтами квартир, тощо), проте, офіційно не працевлаштований.

Також, колегією суддів встановлено, що хоча позовна заява ОСОБА_1 містить посилання на вимоги ст. 75 СК України, фактичні вимоги останньої зводяться до стягнення з відповідача утримання, встановленого нормами ст. 84 СК України.

З трудової книжки відповідача ОСОБА_3 вбачається, що останній запис в графі "відомості про роботу" про припинення виплати допомоги по безробіттю зроблений 05.07.2006 р. (а.с.17).

Згідно з довідкою інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та отриманих податків №7131 від 16.07.2015р., дані про доходи ОСОБА_3 за період з 01.10.2014р. по 31.03.2015р. у ЦБД ДРФО відсутні (а.с.19).

Відповідно до довідок УПСЗН Корецької РДА Рівненської області від 09.07.2015р., відповідач ОСОБА_3 отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям (з лютого 2015 року по березень 2015 року у розмірі 1586 грн., а з березня 2015 року у розмірі 1836 грн.), а також компенсацію за надання соціальних послуг громадянам інвалідам ІІ-ї групи з дитинства ( тобто, позивачці ) у розмірі 121,80 грн. (а.с. 18, 18 зв.).

З врахуванням наведеного, відповідач з березня 2015 року має офіційний дохід у розмірі 1957,80 грн. ( до березня мав дохід - 1707,80 грн.). Проте, виходячи з цільового призначення зазначених соціальних виплат та враховуючи, що ОСОБА_3 разом з сім»єю не проживає і вказані кошти отримує безпідставно та витрачає на особисті потреби, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача постійного доходу, а тому вимога ОСОБА_1 про стягнення аліментів з останнього у твердій грошовій сумі відповідає вимогам ст. 184 СК України.

У відповідності до ст. 184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідачем, всупереч ст.ст. 11, 60 ЦПК України, не наведено жодних, зазначених у вищенаведених нормах закону обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, а також не надано суду жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог ОСОБА_1

Довідка №443 від 16.07.2015р., видана ОСОБА_3 про необхідність постійного медикаментозного лікування, яка наявна в матеріалах справи на а.с. 20, є недійсною та повністю спростовується іншою довідкою від 21.09.2015р. № 273 (а.с.57).

Отже, сама по собі обставина, що ОСОБА_3, 1976 р. народження, який є працездатним, офіційно не працевлаштований, не може бути підставою для відмови у позові ОСОБА_1 та не звільняє відповідача від встановленого законом обов»язку щодо утримання дітей та дружини.

Інших належних та достатніх доказів у заперечення вказаних позовних вимог ОСОБА_3 суду не надано.

У зв»язку з наведеним, та виходячи з вимог ст. 141 СК України, згідно з якою мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, колегія суддів приходить до висновку про визначення розміру аліментів на утримання дітей, які підлягають до стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачки, у сумі 800 грн. щомісячно на кожну дитину.

Згідно з ч. ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, з врахуванням встановлених вищенаведених обставин, колегія суддів також не погоджується із висновком місцевого суду в частині відмови ОСОБА_1 у повному обсязі у задоволенні вимог про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення сином сторін трьохрічного віку з підстав неспроможності відповідача надавати позивачу таку матеріальну допомогу.

Виходячи із засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів малолітньої дитини, для якої постійна присутність матері до трирічного віку дитини є життєво важливою обставиною, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині та про можливість ОСОБА_3 надавати позивачці матеріальну допомогу до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку у розмірі 400 грн.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України , суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір, при звільненні позивача від сплати судового збору при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, ст.ст. 84, 182 СК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2015 року -скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 02.07.2015 р. і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 02.07.2015 р. і до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років ( до ІНФОРМАЦІЯ_7). В решті в позові відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави в сумі 1218 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий

Судді :