АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Прозорової М.Л., Макарова М.О.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ, від 21 січня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення грошових коштів, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення грошових коштів, моральної шкоди (а.с.2-4).

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що 21 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "Приватбанк" були укладені два договори банківського вкладу: № SAMDN821 на 48 128,00 доларів США строком до 21 квітня 2014 року та виплатою 7,5% річних на суму вкладу та № SAMDN9031 на 31 440,00 Євро на строк до 21 квітня 2014 року з нарахуванням 6% річних на суму вкладу. 15 липня 2014 року позивач звертався на адресу відповідача з письмовою вимогою щодо видачі суми вкладів, проте така вимога не була задоволена, грошові кошти не були виплачені позивачу, що стало причиною звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути на користь позивача з відповідача суму вкладу з нарахованими відсотками за договором № SAMDN3821 від 21 жовтня 2013 року у розмірі 631 920,00 грн. та за договором № SAMDN9031 від 21 жовтня 2013 року - 552 086,00 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 00,00 грн. (а. с. 2-4).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ, від 21 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення грошових коштів, моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі (а.с.63-65).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 21 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "Приватбанк" були укладені два договори банківського вкладу: № SAMDN3821 на 48 128,09 доларів США строком до 21 квітня 2014 року та виплатою 7,5% річних на суму вкладу (а. с. 10) та № SAMDN9031 на 31 440,06 Євро на строк до 21 квітня 2014 року з нарахуванням 6% річних на суму вкладу (а. с. 9). На підтвердження внесення зазначених грошових коштів на відповідний банківський рахунок представником позивача також були надані платіжні доручення № 2888904/54 від 21 жовтня 2013 року (а. с. 8) та № від 21 жовтня 2013 року (а. с. 12).

15 липня 2014 року позивач звернувся на адресу ПАТ КБ "Приватбанк" з заявою про повернення грошових коштів за зазначеними договорами, та сплату нарахованих відсотків, яка не була задоволена (а. с. 7).

Станом на день звернення до суду сума грошових коштів, які підлягають виплаті № SAMDN3821 від 21 жовтня 2013 року становить 631920,00 грн., за договором № SAMDN9031 від 21 жовтня 2013 року - 552086,00 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що договори банківського вкладу, зобов'язання за якими є предметом даного спору, укладалися в Автономній Республіці Крим, яка була окупована Російською Федерацією, а від так до припинення окупації, ПАТ КБ "Приватбанк" не може відповідати за даним позовом, а в частині відшкодування моральної шкоди враховуючи, що дані вимоги носять похідних характер від інших вимог, у задоволенні яких було відмовлено, суд відмовив у задоволенні позову в цілому.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Місцевий суд вірно зазначав, що діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК та міста Севастополя було припинено Постановою Правління Національного банку України № 260 від 06.05.2014 року "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя", у зв'язку з чим відповідач протягом місяця з дня набрання чинності цієї Постановою повинен забезпечити закриття відокремленого підрозділу, про що повідомити Національний банк України.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК і міста Севастополь також унеможливлювали нормативні акти Російської Федерації, зокрема рішення Банку Росії № РН-33/1 від 21.04.2014 року про припинення з 21.04.2014 року діяльності відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", Федеральний Закон№ 39-ФЗ "Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя".

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду 1 інстанції, що внаслідок вищевказаних обставин відбулося придбання автономною некомерційною організацією "Фонд захисту вкладників" прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат, у тому числі клієнтам відокремленого підрозділу відповідача; фактична заміна відповідача за всіма його зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу банку на території АРК і міста Севастополя; арешт та передача в управління "Фонду захисту вкладників" всього майна ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на території АРК і міста Севастополя (нерухомості, транспорту, банкоматів, терміналів, готівкових грошових коштів, документації, у тому числі касових документів та укладених договорів); передання "Фонду захисту вкладників" прав виконавчих органів відповідача; виконання "Фондом захисту вкладників" зобов'язань ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" перед вкладниками за договорами Кримської філії банку за рахунок майна банку на території АРК і міста Севастополя. Викладені факти є загальновідомими та підтверджуються наданим відповідачем доказами та свідчать про те, що "Фонд захисту вкладників", поза волею банку, замінив ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за всіма зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу, на території АРК і міста Севастополя, у тому числі договорами депозитних вкладів, та виконує зобов'язання за рахунок майна відповідача на окупованій території.

Вищевказаним також спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про безпідставність відмови судом першої інстанції в стягненні суми вкладу з відповідача, оскільки дії відповідача не обґрунтовані нормами закону, враховуючи той факт, що постанови НБУ не мають сили закону, та також з тих обставин, що згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

За таких обставин суд 1 інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки, в основному, зводяться лише до цитування, особистого тлумачення норм діючого законодавства та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.305,307,308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 21 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: