Справа № 395/16/15-ц Провадження № 2/395/49/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі

головуючого судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Бем Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фермерського господарства «Віра» про визнання недійсним договору оренди землі,-

ВСТАНОВИВ:

До Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до фермерського господарства «Віра» про визнання недійсним договору оренди землі вказавши, що вона є власником земельної ділянки площею 4,2622 га, яка належить їй на праві приватної власності та розташована на території Марївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту).

В жовтні 2014 року при зверненні до відділу Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, з метою виготовлення технічної документації про встановлення меж земельних ділянок, їй стало відомо, що земельна ділянка площею 4,2622 га обтяжена правом оренди.

З копії договору, який вона отримала у відділу Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, стало відомо, що дану земельну ділянку на даний час використовує на підставі договору оренди землі фермерське господарство «Віра», проте вона не підписувала будь-яких документів, в тому числі договір оренди земля, який би надавав СФГ «Віра» право користуватися земельною ділянкою

Просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, укладений між нею та Фермерським господарством «Віра», зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області 29 грудня 2012 року за НОМЕР_2 з моменту його укладення та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Позивачка в судове засідання не зявилася, про місце та час розгляду у справі була оповіщена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача у судовому засідання просив задовольнити позов, вказавши, що на території Марївської сільської ради у позивачки є три земельні ділянки, якими відповідач користувався та сплачував позивачці за користування кошти без укладення будь яких угод. Коли позивачка звернулася до відділу Держкомземагенства в Новомиргородському районі для виготовлення технічної документації на вказані земельні ділянки та відповідача з проханням про повернення їй земельних ділянок, оскільки має намір сама їх обробляти їй стало відомо, що на одну з них укладено договір оренди землі про наявність якого їй відомо не було, оскільки вона його не підписувала та відповідно не укладала.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову, вказавши, що даний договір оренди укладався саме з позивачкою, яка на протязі тривалого часу отримувала орендну плату та відповідно знала про наявність договору та погоджувалася з його умовами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивачки на що сторони у судовому засіданні не заперечували.

Заслухавши пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву за такими обставинами.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка розміром 4,2622 га, яка розташована на території Марївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 05 липня 2011 року.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі»встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В судовому засіданні безспірно встановлено, що в жовтні 2014 року при зверненні до відділу Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, з метою виготовлення технічної документації про встановлення меж земельних ділянок, позивачці стало відомо, що земельна ділянка площею 4,2622 га, яка належить їй на праві приватної власності обтяжена договором оренди з відповідачем.

З копії договору оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, який вона отримала у відділу Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, стало відомо, що дану земельну ділянку на даний час використовує на підставі договору оренди землі фермерське господарство «Віра» та строк дії даного договору 10 років, що підтверджується копією даного договору оренди земельної ділянки.

У відповідності до ухвали суду від 17 лютого 2015 року по даній справі за клопотанням представника позивача було призначено судово почеркознавчу експертизу, щодо відповідності підпису ОСОБА_3 на оригіналі договору оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, оскільки позивач категорично стверджувала у ході судового засідання, що підпис на вказаних документах від її імені вчинений іншою особою та їй не належить.

У відповідності до висновку судово почеркознавчої експертизи № 434 від 25.03.2015 року підпис у договорі оренди землі НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року в графі «орендодавець», укладений між ОСОБА_3 та СФГ «Віра», виконаний не самою ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі , встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Представником відповідача в судовому засіданні не надано до суду належних та допустимих доказів, що саме позивачкою підписувався договір оренди земельної ділянки за НОМЕР_1 від 03 березня 2012 року, тобто наявності вільного волевиявлення позивачки на укладення договору оренди земельної ділянки, який відповідав її внутрішній волі, оскільки як беззаперечно встановлено в ході судового розгляду у справі ОСОБА_3 отримувала кошти від відповідача за використання трьох земельних ділянок, в тому числі за користування земельною ділянкою, яка була обтяжена договором оренди, про що вона дізналася лише в жовтні 2014 року та отримуючи вказані кошти була впевнена, що належні їй земельні ділянки не були обтяжені договорами оренди та вона в будь який час має можливість скористатися своїм правом на особистий обробіток вказаних земельних ділянок.

Дані обставини беззаперечно встановлені в судовому засіданні та сумніву у суду щодо їх достовірності та належності не викликають.

За таких обставин, суд прийшов до безсумнівного висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_3 до фермерського господарства «Віра» та вважає за необхідне визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Віра», зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області 29 грудня 2012 року за НОМЕР_2 з моменту його укладення.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Фермерського господарства «Віра» на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі, а саме 243,60 гривень сплаченої суми судового збору у відповідності до квитанції № 837 від 11 грудня 2014 року та 2214 гривень сплачених ОСОБА_3 за проведення судово почеркознавчої експертизи, що підтверджується квитанцією № 429 від 23 березня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до фермерського господарства «Віра» про визнання недійсним договору оренди землі - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Віра», зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області 29 грудня 2012 року за НОМЕР_2 з моменту його укладення.

Стягнути з Фермерського господарства «Віра» на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі, а саме 243,60 гривень сплаченої суми судового збору та 2214 гривень сплачених ОСОБА_3 за проведення судово почеркознавчої експертизи, всього стягнути 2 457,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. А. Забуранний

копія

Справа № 395/16/15-ц Провадження № 2/395/49/2015

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі

головуючого судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Бем Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фермерського господарства «Віра» про визнання недійсним договору оренди землі,-

ВСТАНОВИВ:

До Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до фермерського господарства «Віра» про визнання недійсним договору оренди землі вказавши, що вона є власником земельної ділянки площею 4,2622 га, яка належить їй на праві приватної власності та розташована на території Марївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту).

В жовтні 2014 року при зверненні до відділу Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, з метою виготовлення технічної документації про встановлення меж земельних ділянок, їй стало відомо, що земельна ділянка площею 4,2622 га обтяжена правом оренди.

З копії договору, який вона отримала у відділу Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, стало відомо, що дану земельну ділянку на даний час використовує на підставі договору оренди землі фермерське господарство «Віра», проте вона не підписувала будь-яких документів, в тому числі договір оренди земля, який би надавав СФГ «Віра» право користуватися земельною ділянкою

Просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, укладений між нею та Фермерським господарством «Віра», зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області 29 грудня 2012 року за НОМЕР_2 з моменту його укладення та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Позивачка в судове засідання не зявилася, про місце та час розгляду у справі була оповіщена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача у судовому засідання просив задовольнити позов, вказавши, що на території Марївської сільської ради у позивачки є три земельні ділянки, якими відповідач користувався та сплачував позивачці за користування кошти без укладення будь яких угод. Коли позивачка звернулася до відділу Держкомземагенства в Новомиргородському районі для виготовлення технічної документації на вказані земельні ділянки та відповідача з проханням про повернення їй земельних ділянок, оскільки має намір сама їх обробляти їй стало відомо, що на одну з них укладено договір оренди землі про наявність якого їй відомо не було, оскільки вона його не підписувала та відповідно не укладала.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову, вказавши, що даний договір оренди укладався саме з позивачкою, яка на протязі тривалого часу отримувала орендну плату та відповідно знала про наявність договору та погоджувалася з його умовами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивачки на що сторони у судовому засіданні не заперечували.

Заслухавши пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву за такими обставинами.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка розміром 4,2622 га, яка розташована на території Марївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 05 липня 2011 року.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі»встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В судовому засіданні безспірно встановлено, що в жовтні 2014 року при зверненні до відділу Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, з метою виготовлення технічної документації про встановлення меж земельних ділянок, позивачці стало відомо, що земельна ділянка площею 4,2622 га, яка належить їй на праві приватної власності обтяжена договором оренди з відповідачем.

З копії договору оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, який вона отримала у відділу Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, стало відомо, що дану земельну ділянку на даний час використовує на підставі договору оренди землі фермерське господарство «Віра» та строк дії даного договору 10 років, що підтверджується копією даного договору оренди земельної ділянки.

У відповідності до ухвали суду від 17 лютого 2015 року по даній справі за клопотанням представника позивача було призначено судово почеркознавчу експертизу, щодо відповідності підпису ОСОБА_3 на оригіналі договору оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, оскільки позивач категорично стверджувала у ході судового засідання, що підпис на вказаних документах від її імені вчинений іншою особою та їй не належить.

У відповідності до висновку судово почеркознавчої експертизи № 434 від 25.03.2015 року підпис у договорі оренди землі НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року в графі «орендодавець», укладений між ОСОБА_3 та СФГ «Віра», виконаний не самою ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі , встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Представником відповідача в судовому засіданні не надано до суду належних та допустимих доказів, що саме позивачкою підписувався договір оренди земельної ділянки за НОМЕР_1 від 03 березня 2012 року, тобто наявності вільного волевиявлення позивачки на укладення договору оренди земельної ділянки, який відповідав її внутрішній волі, оскільки як беззаперечно встановлено в ході судового розгляду у справі ОСОБА_3 отримувала кошти від відповідача за використання трьох земельних ділянок, в тому числі за користування земельною ділянкою, яка була обтяжена договором оренди, про що вона дізналася лише в жовтні 2014 року та отримуючи вказані кошти була впевнена, що належні їй земельні ділянки не були обтяжені договорами оренди та вона в будь який час має можливість скористатися своїм правом на особистий обробіток вказаних земельних ділянок.

Дані обставини беззаперечно встановлені в судовому засіданні та сумніву у суду щодо їх достовірності та належності не викликають.

За таких обставин, суд прийшов до безсумнівного висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_3 до фермерського господарства «Віра» та вважає за необхідне визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Віра», зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області 29 грудня 2012 року за НОМЕР_2 з моменту його укладення.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Фермерського господарства «Віра» на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі, а саме 243,60 гривень сплаченої суми судового збору у відповідності до квитанції № 837 від 11 грудня 2014 року та 2214 гривень сплачених ОСОБА_3 за проведення судово почеркознавчої експертизи, що підтверджується квитанцією № 429 від 23 березня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до фермерського господарства «Віра» про визнання недійсним договору оренди землі - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 05 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Віра», зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області 29 грудня 2012 року за НОМЕР_2 з моменту його укладення.

Стягнути з Фермерського господарства «Віра» на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі, а саме 243,60 гривень сплаченої суми судового збору та 2214 гривень сплачених ОСОБА_3 за проведення судово почеркознавчої експертизи, всього стягнути 2 457,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

з оригіналом згідно

Суддя: Р. А. Забуранний