Номер провадження 2/754/2359/15
Справа № 754/3488/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11.03.2015 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Смирнова Є.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В с т а н о в и в :

10.03.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 1.000.000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3.654грн.

Крім того, 10.03.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, що належить відповідачу на праві приватної власності.

При цьому, позивач вказує на те, що згідно письмової розписки від 08.11.2014 року ОСОБА_2 позичив у неї 1.000.000 грн., які зобов'язався повернути до 30.11.2014 року. Однак, на час її звернення до суду відповідач позичені гроші не повернув та умисно ухиляється від виконання грошового зобов'язання, оскільки не відповідає на телефонні дзвінки, уникає зустрічей з нею.

ОСОБА_1 вважає, що є всі підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідача, оскільки він умисно ухиляється від повернення боргу за договором позики, і зі слів спільних знайомих, намагається реалізувати належне йому майно. На думку позивачки, накладення арешту на майно буде також стимулом для добровільного повернення позичених грошових коштів

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст.152 ЦПК України позов забезпечуються накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно Преамбули Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п. 6 зазначеної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не зазначено конкретний перелік належного на праві власності ОСОБА_2 нерухомого та рухомого майна, на яке позивачка просить накласти арешт, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", суд,-

У х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, - ВІДМОВИТИ.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: Є.П. Смирнова