РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

Головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач свої вимоги обгрунтувала тим, що 28.12.2013 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач надала у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 5234,00 грн. з помісячним строком повернення, а саме два рази в місяць в сумі по 500 грн. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 28.12.2013 року, яку ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в момент отримання грошових коштів в сумі 5234,00 грн. У визначений договором позики строк відповідач кошти не повернув.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики у розмірі 5234,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 3657,12 грн., 3 % річних в розмірі 194,45 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків.

Судом достовірно встановлено, що 28.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору позивач передала, а відповідач отримав у власність грошові кошти у розмірі 5234,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в день укладення договору позики на підтвердження отримання коштів надав ОСОБА_1 розписку про отримання позики в сумі 5234,00 грн., відповідно до якої зобовязувався повертати кошти щомісячно два рази в місяць по 500 грн.

Таким чином, факт укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та передачі коштів за договором в сумі 5234,00 грн. підтверджений розпискою ОСОБА_2, яка є належним і допустимим доказом позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч.1 ст. 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведений у матеріалах справи розрахунок, в якому визначено розмір заборгованості інфляційних втрат, 3 % річних суд вважає таким, що проведений не належним чином. Оскільки, враховуючи той факт, що відповідач повинен був повертати грошові кошти два рази в місяць, строк виконання договору позики закінчився 28.06.2014 року.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивач ОСОБА_1 підлягають стягненню:

-сума позики 5234,00 грн.;

-3% річних 142,39 грн. (3 % х 5234 х 331) / 365);

-інфляційні втрати 2972,91 грн. (5234 х 1,568)-5234).

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором позики на загальну суму 8349,30 грн.

Станом на день розгляду справи ОСОБА_2 борг за договором позики ОСОБА_1 не сплатив. Доказів, які б спростували позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач суду не надав.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами. Таким чином позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610-612, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 15, 88, 208, 212-218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.12.2013 року в розмірі 5234,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 2972,91 грн., 3 % річних в розмірі 142,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані з оплатою судового збору в сумі 243,60 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: