Справа № 545/4517/14-ц
Провадження № 2/545/89/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. року Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого - судді Потетій А.Г.,

при секретарі Левчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнаня права власності на автомобіль, придбаний під час перебування в сімейних відносинах без реєстрації шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про визнаня права власності на автомобіль, придбаний під час перебування в сімейних відносинах без реєстрації шлюбу посилаючись на те, що протягом 6 років, з листопада 2008 року до січня 2014 року він перебував з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах. Вони вели спільне домашнє господарство, мали єдиний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, тобто були справжньою сім'єю тривалий проміжок часу.

У листопаді 2013 року ним був придбаний автомобіль НОМЕР_1. Даний автомобіль був куплений у м.Києві, вартістю 52000 (п'ятдесят дві тисячі) грн.. Автомобіль потрібен був йому для роботи у фірмі «РЕКОРДС 2000», де працює менеджером.

Гроші на покупку даного автомобіля, були надані йому директором фірми « РЕКОРДС 2000 » ОСОБА_3

Оскільки на час придбання автомобіля у нього була відсутня реєстрація, дане авто в органах МРЕВ ДАІ м. Полтави зареєстровано на ім'я ОСОБА_2, так як вони були подружжям.

У січні 2014 року ОСОБА_2 припинила з ним сімейні відносини, забрала свої речі і оселилась в будинку свого нового чоловіка.

Під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2, остання практично ніде не працювала, не мала будь-якого постійного доходу, майна проживала з ним в будинку його батьків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Одночасно, на час їх перебування в шлюбі, він також мав незначні доходи, тому придбати спірний автомобіль за кошти сімейного бюджета він не міг.

Так як кошти на придбання автомобіля йому були надані ОСОБА_3, а саме за ці кошти ним було придбано автомобіль марки ВАЗ 217230, д.н.з. НОМЕР_1, то вважає, що право спільної сумісної власності на таке майно в ОСОБА_2 не виникло і цей автомобіль виключно є його приватною власністю.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав зазначених в позові, та прохав його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та прохав відмовити.

Від відповідачки на адресу суду надійшли заперечення в яких остання проти позову заперечує та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

У позовній заяві невірно зазначене її прізвище, оскільки на даний час її прізвище - ОСОБА_2 і тому вона не може вважатися належним відповідачем по справі, а відповідачу необхідно уточнити свою позовну заяву.

Позивач стверджує, що з листопада 2008 року до січня 2014 року вони перебувати у фактичних шлюбних відносинах, нібито вели спільне господарство, мали один сімейний бюджет, піклувалися один про одного тобто були справжньою сім»єю. Тоді ж під час сумісного проживання позивачем (з його слів) був придбаний автомобіль ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1, який був потрібен позивачу для роботи у фірмі «Рекорд 2000», де він нібито працював менеджером. Та з його слів гроші на вказаний автомобіль йому були надані директором фірми «Рекорд 2000» ОСОБА_3 Проте вказане не відповідає дійсності оскільки:

У 2008 році вони почали зустрічатися з ОСОБА_1. Але стосунки у них були не постійні, так як ОСОБА_1 зустрічався не тільки з нею, а й з іншими дівчатами. На той момент вона навчалася в коледжі, ОСОБА_1 ніде не працював і полюблював грати в гральні автомати. Вона йому довіряла тож коли ОСОБА_1 сказав, що у нього проблеми з міліцією і йому потрібні гроші вона відразу віддала йому свій золотий ланцюжок та колечко, яке їй подарували батьки на день народження. Він обіцяв найближчим часом все повернути, але до цього часу так і не повернув. Вони періодично зустрічались півтора року, а потім припинили свої стосунки, тому що ОСОБА_1 постійно зраджував їй і в нього вже була інша дівчина. Близько року після цього вони взагалі не спілкувалися.

У 2012 році вона почала працювати в кафе барменом і вони випадково зустрілися. У них склалися дружі стосунки, потім через деякий час вони почали знову зустрічатися. Хоча публічно ОСОБА_1 цього не визнавав і всім говорив, що вони просто друзі. Він часто приїжджав до неї на роботу в кафе, щоб попросити гроші, так як ніде не працював.

На той час ОСОБА_1 ніде прописаний не був, оскільки взяв кредит та не сплачучав його та банк направляв йому листи з вимогою погасити заборгованість. Крім того, будинок де він мешкає у с.Микільське знаходиться під заставою банку, тому що родичі ОСОБА_1 взяли кредит, який ніхто не виплачує. В період коли вони з ОСОБА_1 зустрічалися він ніде не працював, грошей не заробляв та жодних дій, які б свідчили про те, що він має намір вести спільне господарство не вчиняв.

Вона періодично могла залишатися в нього на ніч і він також ночував у неї. Вона завжди купувала їсти, купувала ОСОБА_1 речі за свої власні кошти. Але ніякою сім»єю не були. Вони могли тижнями взагалі не спілкуватись, тому що як вона вказувала раніше. ОСОБА_1 постійно їй зраджував, а коли вона на нього ображалась він постійно говорив їй, що вона йому не дружина і він їй нічим не зобов»язаний тож може робити, що захоче. Він відразу сказав, що наміру одружитися з нею та бути однією сім»єю в нього не має. Також він часто підіймав на неї руку. Ніякого спільного господарства вони не вели тому, що ОСОБА_1 ніколи не працював.

Оскільки ОСОБА_1 грошей їй ніколи не давав, а навпаки постійно брав гроші у неї, то вона була вимушена взяти багато кредитів, а саме: Альфабанк 10000 грн.. Дельта банк 7000 грн. і 5000 грн.. Приват банк 1400 грн.

Наприкінці 2013 року для того, щоб погасити заборгованість перед банками вона вирішила придбати автомобіль, який згодом планувала здати в службу таксі і таким чином покрити всі свої витрати. Брати ще один кредит вона не хотіла, тому позичила гроші у родичів та товаришів, які це можуть підтвердити.

Оскільки автомобіль вона придбала за власні та позичені нею кошти, то звичайно зареєструвала його на себе. ОСОБА_1 не заперечував проти цього, так як він її чоловіком не був і будь-яких коштів на придбання нею автомобіля не надавав.

На початку 2014 року їх стосунки сильно погіршилися і вони припинили спілкування та зустрічі. Декілька раз ОСОБА_1 приїздив до неї на роботу і погрожував їй фізичною розправою та писав смс повідомлення з вульгарним змістом.

Позивач самостійно витрачав на власні потреби кошти, які позичав, спільного господарства з нею не вів. Жодних речей за спільні кошти вони не купували, оскільки такого поняття як спільні кошти чи спільний бюджет у них взагалі не було. Продукти та інші побутові речі, вона купувала лише за свої власні кошти. Вона самостійно вела своє господарство та побут, інколи їй фінансово допомагали батьки. Проживання однією сім'єю містить поняття - сім»я, родина, обов»язковою передумовою якої є спільний побут та взаємні права та обов»язки.

Вважає, що позивачем не доведено, що він разом з нею проживав однією сім»єю, що вони вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет, тобто, не доведено, що відносини, які склались між ними носили усталений характер, що притаманний подружжю.

Крім того, автомобіль ВАЗ 217230 д.н.з. НОМЕР_1, на даний час їй не належить, знятий з обліку і перебуває у власності іншої особи.

Виписка з банківського рахунку гр. ОСОБА_8 жодним чином не може слугувати доказом придбання позивачем автомобіля. По даному рахунку здійснювались такі операції як поповнення рахунку, видача готівки, перевод на «копілку», розрахунки в гіпермаркеті «Епіцентр», страхування, благодійний внесок та проценти по простроченому кредиту. З вказаної виписки не вбачається надання коштів на придбання позивачем автомобіля і тому не може слугувати належним доказом по справі.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що протягом 6 років, з листопада 2008 року до січня 2014 року позивач перебував з ОСОБА_2 на час розгляду справи в судді змінила прізвище на ОСОБА_7 у фактичних шлюбних відносинах. Вони вели спільне домашнє господарство, мали єдиний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, тобто були справжньою сім'єю тривалий проміжок часу. У листопаді 2013 року позивачем був придбаний автомобіль НОМЕР_1. Даний автомобіль був куплений у м.Києві за 52000 (п'ятдесят дві тисячі) грн..

На час придбання автомобіля позивач представляв інтереси як менеджер фірми «РЕКОРДС 2000». Частина коштів в сумі 45 тисяч грвень на покупку даного автомобіля, були надані позивачу директором

фірми « РЕКОРДС 2000 » ОСОБА_3

Оскільки на час придбання автомобіля у позивача була відсутня реєстрація, дане авто в органах МРЕВ ДАІ м. Полтави було зареєстровано на ім'я ОСОБА_2, так як вони проживали спільно та фактично перебували в шлюбних відносинах без офіційної реєстрації даних відносин в органах РАЦС.

На початку 2014 року ОСОБА_2 припинила з позивачем сімейні відносини, забрала свої речі і оселилась в будинку свого нового чоловіка та одружившись змінила прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_7.

Так в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він товаришує з позивачем йому відомо, що останній декілька років проживав з відповідачкою як одна сім»я с.Микільське, Полтавського району спільно з батьками позивача. Під час спільного проживання приблизно осінню 2013 року позивач придбав автомобіль «Пріора» білого кольору за яку ціну не знає і при яких обставинах також але бачив , що позивач постійно на даному автомобілі їздив. Він-свідок часто бував в гостях у позивача і дійсно бачив , що відповідачка проживала з позивачем..

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5, мати позивача, суду пояснила що в 2006 році її син познайомився з ОСОБА_10. З 2008 року почали проживати спільно. Спочатку син з ОСОБА_10 проживав в с.Степному , Полтавського району до осені 2008 року а з осені 2008 року до січня 2014 року син з відповідачкою проживав спільно з ними в с.Микільському, Полтавського району. Проживали спільно з нею -свідком, її чоловіком ОСОБА_6 сином ОСОБА_11 та бабусею ОСОБА_12 Пояснила, що відповідачка деякий час працювала в кафе «Балу» офіціанткою в с.Терешки , Полтавського району але не довго десь місяців три. Син-ОСОБА_1 та відповідачка проживали як одна сім»я купляли собі необхідні речі - одяг та продукти харчування. Позивач працював таксистом та менеджером на фірмі. У зв»язку з виробничою необхідністю в 2013 році син-ОСОБА_1 купив автомобіль білого кольору в м.Києві.

Аналогічні покази в судовому засіданні дав свідок ОСОБА_6, батько позивача. Уточнивши, що спочатку коли син працював на таксі в нього був автомобіль 2107, потім продав даний автомобіль та купи ВАЗ 2109 в подальшому продавши автомобіль та взявши в борг у знайомих кошти купи автомобіль «Пріору» білого кольору. Оскільки в нього не було прописки то зареєстрував автомобіль на ОСОБА_2 з якою проживав як одна сім»я спіьно з ними в с.Микільське.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив , що він працює менеджером на фірмі «Рекорс 2000». Спільно з ним в 2013 році працював і позивач. Оскільки з позивачем були нормальні відносини то він-свідок погодився надати кошти позивачу для придбання автомобіля для виробничих потреб. В листопаді 2013 року позивач поїхав до м.Києва для придбання автомобіля а він-свідок отримавши свою зарплату в м.Славянську ідучи до дому до м.Полтава по дорозі в м. Ізюм, Донецької області перерахував кошти в сумі 45 тисяч гривень на банківську картку ОСОБА_8 . Кошти перераховував на картку ОСОБА_8 оскільки у позивача картки не було бо в нього була відсутня прописка. Кошти перераховував по десять і п»ятнадцять тисяч. Запам»ятав обставини перерахування коштів бо це було близько 16 години вечора і касир відмовилась приймати кошти оскільки була пізня година і йому прийшлось перераховувати кошти через термінал. Зазначив, що автомобіль позивачем був придбаний через знайомих його дружини які в м.Києві знають людей що торгують автомобілями. Автомобіль позивач придбав «Пріору» білого кольору , який в подальшому використовував для роботи. Йому також відомо, що автомобіль був зареєстрований на відповідачку оскільки позивач проживав спільно з нею як одна сім»я.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що в листопаді 2013 року він як товариш позивача їздив спільно з ним на автомобілі в м.Київ для придбання автомобіля . Спочатку їздили для того , щоб вибрати а потім поїхали купити. Пам»ятає, що кошти на його банківську картку приблизно 40000грн. перераховував ОСОБА_3 оскільки у позивача не вистачало коштів придбати авто то ОСОБА_3 позичив кошти. Придбали авто білого кольору пріора.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він осінню 2013 року по проханню своїх товаришів , які дружать з позивачем їздив з ним в м.Київ для придбання автомобіля. Наскільки пам»ятає їх було троє він , позивач і водій. Пам»ятає, що приїхавши в м.Київ в першій половині дня вони довго ходили по авто ринку вибираючи авто. Потім позивач з кимось зв»язувався по телефону і їм якісь люди показали автомобіль «Пріора» білого кольору. З»ясувавши ціну вони двома машинами поїхали до банкомату і там позивач знімав кошти скільки саме не знає він -свідок залишався в автомобілі з продавцями. Придбавши таким чином автомобіль вони двома автомобілями поїхали до дому.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він є батьком відповідачки . Зазначив, що хоча він розлучився з матір»ю відповідачки вісімнадцять років назад та з того часу спільно з відповідачкою та її матір»ю не проживає але йому відомо , що його донька ніколи не проживала з позивачем, а вони були лише знайомі. Вказав, що інколи відповідачка проживала в нього інколи в подружок . В 2013 році його донька вирішила придбати автомобіль для бізнесу у зв»язку з цим остання взяла кошти в магазині де вона працювала продавчинею 15 тисяч гривень і він свідок дав їй 20 тисяч грн. Також давали кошти доньці її знайомі. Підтвердив факт , що донька не мала водійських прав а тому для придбання автомобіля з нею їздив позивач. Йому- свідку відомо, що позивач неодноразово душив його доньку а також забирав в неї прикраси - золоті вироби. Коли донька продала автомобіль то він свідок - дав її 8 тисяч гривень для погашення боргів оскільки виручених коштів за продаж не вистачило.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона є рідною тіткою відповідачки. Їй відомо, що відповідачка дружила з позивачем але спільно не жили. Відповідачка жила в матері , батька та деякий час в неї. Вони з донькою неодноразово їздили забирати відповідачку в с.Микільське до ОСОБА_6 оскільки остання не хотіла там залишатись. В листопаді 2013 році вона дала відповідачці 5 тисяч гривень а її донька 6 тисяч . Відповідачка попрохала кошти на зайняття бізнесом.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності з вимогами ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Положеннями ч.1 ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З огляду на викладене суд вважає, що свідчення свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 в частині не проживання спільно як сім»я позивача та відповідачки є неспроможними оскільки свідки перебувають в близьких родинних відносинах з відповідачкою. Зокрема ОСОБА_14 , який є батьком відповідачки зазначив, що він вісімнадцять років розлучений з матір»ю відповідачки і проживає окремо. ОСОБА_15, є рідною тіткою відповідачки вказала, що вона та її донька надавала кошти відповідачці, для зайняття бізнесом а не для придбання автомобіля при цьому підтвердила факт , що вони неодноразово забирали відповідачку від позивача із с.Микільське. Свідок ОСОБА_14 вказав про факти нанесення тілесних ушкоджень відповідачці позивачем та забирання в неї цінних речей при цьому конкретних фактів не навів.

Також суд приймає до уваги звернення позивача до правоохоронних органів, щодо незаконного привласнення невстановленими особами автомобіль НОМЕР_1, яким він керував.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач та відповідачка дійсно протягом листопада 2008 року -січня 2014 року проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу та автомобіль НОМЕР_1 придбаний сторонами по справі під час знаходження їх у фактичних шлюбних відносинах, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. 27, 31, 208, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст.11, 15-16 ЦК України, ст.ст.57, 60, 69, 70, 74 Сімейного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з листопада 2008 року по січень 2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? автомобіля ВАЗ 21730 номер кузова НОМЕР_4 зареєстрованого на ім'я ОСОБА_2 в державній автомобільній інспекції МРЕВ.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі десяти днів з моменту проголошення , а учасниками , що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий: А.Г.Потетій

Суддя: ОСОБА_17