Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді - Бердія М.А.,

при секретарі - Абашиній О.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кузьмича М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «Рівнеукртранс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати та моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача Кузьмич М.А., в судовому засіданні, позовні вимоги позивача ОСОБА_3 не визнав з підстав, викладених у запереченнях проти позову і пояснив суду, що всі кошти після звільнення позивача були виплачені по дорученню його дружині - ОСОБА_1 Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_3- ОСОБА_1, в судовому засіданні, зменшивши позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів за невикористану відпустку в розмірі 1090,94 гривні, інші позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «Рівнеукртранс» на користь ОСОБА_3 6 751,06 грн. основного боргу по нарахованій і невиплаченій заробітній платі, 723,83 грн. індексації заробітної плати, 5 636,73 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 16 949,78 грн. моральної шкоди.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Кузьмича М.А., дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного:

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 з 19 квітня 2013 року працював водієм міжнародних перевезень на ТзОВ «Рівнеукртранс» на підставі його заяви від 13.04.2013 року та наказу № 38-К від 19.04.2013 року про прийняття на роботу.

24 червня 2014 року позивача ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі його заяви від 24.06.2014 року та наказу № 23-К від 24.06.2014 року за згодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України.

На момент звільнення з роботи розрахунку з ОСОБА_3 проведено не було. За період роботи з листопада 2013 року по 24 червня 2014 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 становила 7 751,06 грн., що стверджується, дослідженими в судовому засіданні, відомостями на виплату заробітної плати.

Як вбачається з вищезазначених відомостей, лише 10 жовтня 2014 року представнику позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 по довіреності ОСОБА_3 було виплачено заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 Однак, в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 заявила, що їй було запропоновано підписати відомості на виплату заробітної плати за період, коли заробітна плата позивачу фактично не виплачувалася, а саме з листопада 2013 року по червень 2014 року, проте на руки вона отримала лише 1 000 грн. Залишок заборгованості по заробітній платі в сумі 6 751,06 грн. відповідачем виплачено не було, посилаючись на те, що за позивачем рахувалася заборгованість за перевитрату пального та борг за авансовими звітами, що підтвердив в судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_4

В цей же день, 10 жовтня 2014 року, представник позивача ОСОБА_1 звернулася до Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області із заявою про те, що посадові особи ТОВ ТЕК «Рівнеукртранс» шахрайським способом заволоділи грошовими коштами її чоловіка ОСОБА_3, по якій розпочато досудове розслідування. Рішення по кримінальному провадженні № 0006254 на час розгляду цивільної справи в суді не прийнято.

В судові засідання неодноразово викликалася для допиту в якості свідка бухгалтер ТОВ ТЕК «Рівнеукртранс» ОСОБА_5, проте жодного разу в судове засідання вона не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 28 жовтня 2014 року, який знаходиться в вище зазначеному кримінальному провадженні слідує, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 була виплачена двічі: особисто ОСОБА_3 та згідно доручення його дружині ОСОБА_1, що не підтверджено бухгалтерськими документами, яких представник відповідача Кузьмич М.А. суду не надав, як і не надав він суду бухгалтерських документів про заборгованість за позивачем за перевитрату пального за авансовими звітами, про що також зазначено в протоколі допиту свідка ОСОБА_5 Також представником відповідача не надано суду бухгалтерських документів про розрахунок з позивачем при звільненні.

Представником відповідача Кузьмичем М.А. надано суду копію листів відповідача на ім'я позивача від 17.06.2014 року, від 20.08.2014 року та від 05.09.2014 року, в яких зазначено, що позивачу необхідно з'явитися до відповідача для вирішення трудових відносин. Представник позивача пояснила суду, що листи на ім'я позивача приходили, позивач з'являвся до відповідача, але заробітну плату йому не видавали і розрахунок з ним не проводили тільки давали йому підписати звіти про нібито отриману зарплату, які він відмовлявся підписувати, тому-що зарплату йому не видавали, в зв'язку з чим 21 серпня 2014 року він звернувся з заявою в ДПІ м. Рівне в якій зазначив, що йому не виплачують заробітну плату і що відповідач ухиляється від сплати податків, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні заявою позивача і листом ДПІ в м. Рівне.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За вище зазначених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача є доведеними, які спростовують заперечення і доводи представника відповідача.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У відповідності зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працiвниковi сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при вiдсутностi спору про їх розмір підприємство, установа, органiзацiя повинні виплатити працiвниковi його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 5 статті 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством ( ст. 34 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до розрахунку наданого позивачем, з ТОВ ТЕК «Рівнеукртранс» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню: 6751,06 грн. основного боргу по нарахованій і невиплаченій заробітній платі, 723,83 грн. індексації заробітної плати, 5 636,73 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, як стверджує представник позивача протиправними діями відповідача ТОВ ТЕК «Рівнеукртранс» позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні нормальних умов його життя. Моральну шкоду позивач оцінює в подвійному розмірі невиплаченої заробітної плати, враховуючи індексацію, в сумі 16 949,78 гривень.

Статтею 237-1 КЗпП України, встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 9 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд погоджується з доводами представника позивача, що невиплатою заробітної плати на протязі тривалого часу та не проведення розрахунку відповідачем з позивачем при звільненні, позивачу заподіяна моральна шкода.

Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 КЗпП України передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.

Згідно ч. 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином підлягають до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 95, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.10, 60, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «Рівнеукртранс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати та моральної шкоди, задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «Рівнеукртранс» на користь ОСОБА_3 6 751,06 грн. основного боргу по нарахованій і невиплаченій заробітній платі, 723,83 грн. індексації заробітної плати, 5 636,73 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 3 000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «Рівнеукртранс» в прибуток держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення основного боргу по нарахованій і невиплаченій заробітній платі в сумі 6751,06 грн. допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.