АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ [1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Ломанову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» про стягнення суми боргу за договором банківського рахунку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» (надалі - ПАТ «Старокиївський банк») на свою користь кошти за договором банківського рахунку №8086 від 19.05.2014 р. у розмірі 176 487 грн. 02 коп., а саме: 176 400 грн. - кошти, що знаходяться на рахунку за договором; 87,02 грн. - 3% річних.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19 травня 2014 року між нею та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір банківського рахунку №8086. Відповідно до виписки банку станом на 11.06.2014 року залишок коштів на поточному рахунку НОМЕР_1 становить 15 000 доларів США. 12 червня 2014 р. вона звернулась до відповідача з заявою про видачу грошових коштів, проте жодної письмової відповіді на своє звернення не отримала, грошові кошти їй виплачено не було.

У зв'язку з цим просила стягнути суму грошових коштів за договором банківського рахунку у розмірі 15 000 доларів США та 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 12.06.2014 р. по 17.06.2014 р. - 7,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17.06.2014 р. становить 176 487,02 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що 17 червня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №50 щодо впровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк». Оскільки позивач звернулась до відповідача з заявою про повернення грошових коштів 12.06.2014 року, тобто до запровадження у відповідача тимчасової адміністрації, викладені в оскаржуваному рішенні аргументи суду щодо відмови у задоволенні позову є безпідставними.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку № 8086.

За умовами вказаного договору банк, за заявою клієнта, відкриває банківський (поточний (на вимогу) рахунок клієнта НОМЕР_1 у доларах США та здійснює за ним операції згідно діючого законодавства України. При цьому банк зобов'язується забезпечити виплату готівкою або перерахування в безготівковій формі коштів з рахунку за першою вимогою клієнта, а також забезпечити збереження коштів клієнта на його рахунку, гарантуючи їх повернення статутними, іншими фондами і всім своїм майном.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

З обставин справи вбачається, що постановою правління Національного банку України №365 від 17.06.2014 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 р. прийнято рішення №50 про запровадження з 18.06.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» строком на три місяці з 18.06.2014 р. по 18.09.2014 р.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 року № 92, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 18 вересня 2014 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п.1,2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до банку передбачено ст.52 цього Закону.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки судом першої інстанції не була застосована норма закону, яка підлягала застосуванню, а саме п.1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантуються Фондом, в національній валюті Україні. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказані положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 11.06.2014 року на поточному рахунку НОМЕР_1 залишок коштів позивача становив 15 000 доларів США.

З заявою про виплату коштів за договором банківського рахунку позивач звернулась 12.06.2014 р., тобто до запровадження тимчасової адміністрації, яка була отримана банком в день звернення, проте до цього часу задоволена не була (а.с.8).

Крім цього, з доданих до апеляційної скарги доказів та пояснень представника відповідача вбачається, що позивача, не зважаючи на подану заяву, взагалі не було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів в порядку черговості, встановленої п.4 ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи те, що відповідач не виконав вимогу позивача та не повернув суму, яка знаходиться на його банківському рахунку, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суму невиплачених коштів в розмірі 15 000 доларів США з урахуванням положень ст. 625 ЦК України - трьох відсотків річних у сумі 7,40 доларів США за період з 12.06.2014 р. по 17.06.2014 р., що в перерахунку на національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, в межах заявлених позовних вимог, становить 176 487,02 грн.

За викладених обставин рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм процесуального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому у відповідності до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» () на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського рахунку №8086 від 19.05.2014 року у розмірі 176400 грн. та три проценти річних у розмірі 87,02 грн., а всього на загальну суму 176 487,02 грн. ( сто сімдесят шість тисяч чотириста вісімдесят сім гривень дві копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/8702/2015 Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М