Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/726/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Степанов С. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.,

· суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В., секретаря: Гончар О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» (далі - ДП) про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Зазначав, що працював в ДП з 20 серпня 2003 року і 31 липня 2014 року був звільнений за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 1193 грн. 66 коп.

Просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6509 грн. 88 коп., моральну шкоду в сумі 1000 грн., а всього 8703 грн. 54 коп.

Під час розгляду справи позовні вимоги збільшив, просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1193 грн. 66 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9931 грн. 74 коп., моральну шкоду в сумі 1000 грн., а всього 12125 грн. 40 коп. (а.с.16).

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року позов задоволено частково. Суд встановив, що заборгованість по зарплаті відповідач виплатив, та стягнув з ДП на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 119 днів в сумі 9931 грн. 74 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що вина підприємства у затримці виплати заробітної плати відсутня, оскільки підприємство фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, яке з липня по листопад 2014 року було призупинено. В листопаді 2014 року підприємство отримало кошти з Державного бюджету на виплату зарплати, після чого позивачу виплачено заборгованість 28 листопада 2014 року, а також позивачу нарахована та виплачена 09 грудня 2014 року компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 61 грн. 80 коп.

В засідання апеляційного суду позивач та відповідач, повідомлені про час та місце розгляду справи під розписку (а.с.72-76), не прибули, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

·

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 і 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану ним роботу.

· Статтею 34 зазначеного Закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Зокрема, нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати, а виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.

·

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

· Позивач працював у ДП з 20 серпня 2003 року, 31 липня 2014 року був звільнений за власним бажанням (а.с.4-5).

В день звільнення відповідач не виплатив позивачу заробітну плату та розрахункові в сумі 1193 грн.66 коп., що підтверджується довідкою відповідача (а.с.6). Спір між сторонами щодо розміру сум, які підлягали виплаті в день звільнення, відсутній.

Зазначена сума відповідачем перерахована на картковий рахунок позивача 28 листопада 2014 року, компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати перерахована позивачу 09 грудня 2014 року (а.с.21).

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, порушення процедури про банкрутство роботодавця, не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Зазначена правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі №6-76 цс 14, в постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у невиплаті заробітної плати в день звільнення позивача, є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Посилання відповідача щодо відмови в позові з підстав не перерахування коштів з Державного бюджету не можуть бути прийняті, оскільки передбачене право позивача на отримання в день звільнення всіх належних йому коштів та обов'язок відповідача ці суми виплатити в день звільнення не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки не можна посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Разом з тим обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права щодо визначення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Довідкою відповідача підтверджується, що середньоденна заробітна плата позивача становить 83 грн.46 коп. (а.с.21). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

При визначенні середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні суд першої інстанції безпідставно виходив з кількості календарних, а не робочих днів. Позивач був звільнений 31 липня 2007 року, остаточний розрахунок з ним проведено 09 грудня 2014 року, затримка розрахунку при звільненні становить з 01 серпня 2014 року по 08 грудня 2014 року 91 робочий день (20+22+23+20+6). Таким чином середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає 7594 грн.86 коп. (91 х 83,46).

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає зміні. Передбачені законом підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст.309,ст.313, ч.2 ст.314,ст.316 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» задовольнити частково.

Змінити рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року в частині суми середнього заробітку.

Стягнути з Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 7594 грн.86 коп.

В частині стягнення судового збору рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: