Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов'язати Державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» (далі - ДП «УДГІ») відновити їй незаконно змінені істотні умови праці, зокрема, нарахування заробітної плати в період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року, за час дії наказу № 5 від 31 січня 2011 року; зобов'язати ДП «УДГІ» здійснити нарахування та виплату їй різниці в окладі за час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2011 року до 16 січня 2012 року та зобов'язати відповідача сплатити з цієї суми обов'язкові податки та збори згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона працювала у Львівському відділенні ДП «УДГІ» на посаді інженера геохіміка першої категорії та на підставі наказу від 31 січня 2011 року № 5 керівника цього відділення їй було встановлено неповний робочий тиждень 0,2 ставки (з одним робочим днем - понеділок). В подальшому, на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 3 червня 2011 року, зазначений наказ був скасований за позовом одного із працівників підприємства. Вказувала, що їй неправомірно нараховувалася заробітна плата із розрахунку 0,2 ставки, оскільки судами було визнано незаконність застосування до всіх працівників Львівського відділення ДП «УДГІ» змін умов праці, передбачених наказом від 31 січня 2011 року, внаслідок яких вона працювала лише один день на тиждень замість трьох, а решту часу перебувала у вимушеному прогулі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» відновити ОСОБА_1 істотні умови праці, зокрема, нарахування заробітної плати в період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року, за час дії наказу від 31 січня 2011 року № 5.

Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 різниці в окладі за час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2011 року до 16 січня 2012 року.

Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сплатити з нарахованої різниці в окладі ОСОБА_1 обов'язкові податки та збори.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у вищевказаній справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам закону не відповідає.

Апеляційний суд, закриваючи провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, виходив із того, що набрало законної сили судове рішення між тими самими сторонами про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, зобов'язано ДП «УДГІ» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 17 січня 2012 року по 19 березня 2012 року та сплатити з вказаної суми помісячно обов'язкові податки та збори.

Додатковим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2012 року з ДП «УДГІ» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 2 425 грн 74 коп. за період роботи на умовах неповного робочого тижня з виплатою 0,6 ставки заробітної плати за період з 17 січня 2012 року по 19 березня 2012 року зі сплатою з вказаної суми щомісячних податків і зборів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, провадження у цивільний справі може бути закрито з підстав наявності рішення в іншій справі, що набрало законної сили, у разі, коли в обох справах є тотожними одночасно сторони, підстави і предмет позову.

Необхідність застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Апеляційний суд, закриваючи провадження у справі, не звернув увагу на відмінність підстав позовів, а саме що на відміну від попередньої справи у даній справі вказано інший період, за який заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул (з 5 квітня 2011 року до 16 січня 2012 року), що призвело до неправильного застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України.

З огляду на це закриття судом провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України суперечить змісту цієї норми та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо існуючого у сторін спору.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st13>, ст. 129 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st129> однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про закриття апеляційного провадження.

За таких обставин, постановлена у справі ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду з підстав, передбачених ст. 342 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 квітня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик