РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

643/1775/15-ц

2/643/1877/15

16.04.2015

Московський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Марченко О.М.

при секретарі Накеурі І.Р.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, якому просить визначити порядок користування квартирою № 57 по вул.. Академіка Павлова в м. Харкові та виділити йому на належні 77/100 частин - приміщення № 9 житловою площею 15,4 кв.м., приміщення № 8 житловою площею 11,7 кв.м., вбудовану шафу № 10 площею 2,0 кв.м., балкон площею 6,9 кв.м., половину коридору № 1 площею 4,1 кв.м. Відповідачу ОСОБА_2, просить виділити на належні їй 23/100 частини кімнату № 5 площею 13,9 кв.м., вбудовану шафу № 6 площею 0,4 кв. м., вбудовану шафу № 7 площею 0,3 кв.м

В обґрунтування посилається на те, що йому на праві власності належить 77/100 частин спірної квартири, а відповідачу 23/100 частини.

Так як між ними виникають спори про порядок користування квартирою, позивач просить визначити порядок користування, крім того відповідача чинить йому перешкоди в користуванні власністю, змінила замки в квартирі та не пускає його до квартири. Тому просить усунути перешкоди в користуванні належної йому на праві власності частини квартири та вселити його в спірну квартиру.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав вказаних в ньому та просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, причину неявки суду не повідомила, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи в порядку ст.224 ЦПК України: на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 77/100 частин, а ОСОБА_2 23/100 частин.

Згідно з технічним паспортом, квартири ізольована, трьох кімната та складається із приміщення № 9 житловою площею 15,4 кв.м., приміщення № 8 житловою площею 11,7 кв.м., приміщення 5 житловою площею 13,9 кв.м., приміщення № 10 (комора) площею 2,0 кв.м., а також допоміжні приміщення коридор площею 8,2 кв.м., балкон площею 6,9 кв.м., туалетом площею 1,1 кв.м., ванна кімната 2,1 кв.м., комора 0,7 кв.м.

Отже, квартира № 57 по вул.. Академіка Павлова в м. Харкові належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Судом встановлено, що в спірній квартирі проживає тільки відповідачка. Позивач в спірній квартирі не проживає, а проживає за адресою; АДРЕСА_2

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ОСОБА_1 має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За положеннями частин 1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправної позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до частин 1, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Вирішуючи спір про визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить особам на праві спільної часткової власності, суд повинен перевірити, яка частина житлової площі належить кожному із співвласників, встановити ідеальну частку кожного із них, з'ясувати, чи можливо виділити ці частки їм у користування та чи відповідає частка, виділена кожному із співвласників, його частці у спільному майні та чи не порушуються при цьому права співвласників на їхні частки у спільному майні.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод, які чинить відповідачка ОСОБА_2, в користуванні спірною квартирою та вселення задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав суду жодного доказу того, що відповідачка перешкоджає йому у користуванні та розпорядженні спірної квартирою.

Матеріали справи таких доказів не містять.

Щодо позовних вимог про визначення порядку користування спірною квартирою та підсобними приміщеннями, а також виділення у користування позивачу приміщення № 9 житловою площею 15,4 кв.м., приміщення № 8 житловою площею 11,7 кв.м., вбудовану шафу № 10 площею 2,0 кв.м., балкон площею 6,9 кв.м., половину коридору № 1 площею 4,1 кв.м. Відповідачу ОСОБА_2 просить виділити на належні їй 23/100 частини кімнату № 5 площею 13,9 кв.м., вбудовану шафу № 6 площею 0,4 кв. м., вбудовану шафу № 7 площею 0,3 кв.м, то суд дійшов до висновку, що вони задоволенню також не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх у випадках, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні позивачу роз'яснено його обов'язок довести обставини, які підтверджують його вимоги та право заявити клопотання про забезпечення доказів, шляхом їх витребування та призначення експертизи.

16 квітня 2015 року в судовому засіданні позивач відмовився від проведення судової будівельної технічної експертизи для виділення в натурі його частки у спільній часткової власності на квартиру.

Таким чином, суд не має можливості визначити порядок користування даною квартирою та підсобними приміщеннями, а також виділити у користування позивача частину квартири відповідно до його частки у праві спільної часткової власності, так як для вирішення справи в частині зазначених позовних вимог необхідно володіти спеціальними знаннями, якими володіють експерти чи спеціалісти.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Московського

районного суду м. Харкова О.М. Марченко