22-ц/775/365/2015(м)
Категорія 50 Головуючий у 1 інстанції Турченко О.В.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

при секретарі - Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (далі Жовтневий відділ ДВС Маріупольського МУЮ), третя особа: ОСОБА_2, про перерахунок нарахованих аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що на підставі рішення суду від 09 серпня 2013 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини усіх видів заробітку. Станом на 1 травня 2014 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 23 липня 2013 року по 1 травня 2014 року на загальну суму 19108, 50 грн., з яким він не згоден. Посилається на те, що він є приватним підприємцем і, згідно виписки банку по його рахунку, за період з 23.07.2013 року по 31.12.2013 року пройшло грошових коштів на суму 38710 грн. Однак, це сума без урахування витрат, пов'язаних з виконанням робіт, зокрема, витрат на закупівлю технічних матеріалів для виконання робіт. Згідно накладної від 03.08.2013 року ця сума складає 29 971,47 грн., у зв'язку з чим фактична сума його доходу складає у серпні 2013 року 8028,53 грн., тому вважає, що аліменти повинні розраховуватися відповідно до отриманого доходу, а саме, за липень 2013 року - 862 грн., серпень - 2007,13 грн., вересень - 862 грн. За період з жовтня 2013 року по вересень 2014 року заборгованість по аліментам відсутня. Просив перерахувати розмір аліментів за період з липня по - вересень 2013 року, згідно наданого ним розрахунку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати та задовольнити його вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд не дав належну оцінку рішенню Приморського районного суду м. Маріуполя від 09.08.2013 року, в частині стягнення 1/4 частини аліментів щомісячно від отриманого доходу, та прийняв до уваги розрахунок заборгованості, зроблений ВДВС на власний розсуд; при розрахунку аліментів державним виконавцем був взятий дохід за 3 квартал 2013 року, а не загальний дохід 2013 року, що, на його думку, свідчить про зацікавленість державного виконавця в стягненні надвеликої суми; суд не дослідив матеріали виконавчого провадження, чим не в повному обсязі розглянув справу; не витребував з податкової інспекції дані про розмір отриманого доходу, починаючи з жовтня 2013 року; не взяв до уваги банківські виписки щодо розміру отриманого доходу з 23 липня 2013 року по грудень 2013 року.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з»явилася, просила розглянути справу у її відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, який підтримав доводи скарги та просив її задовольнити, заперечення проти скарги представника Жовтневого відділу ДВС Маріупольського МУЮ Здор О.О., який просив скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 09 серпня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 липня 2013 року до повноліття дитини або зміни матеріального стану сторін ( а.с. 3).

Згідно довідки-розрахунку В 6/252 від 07 травня 2014 року, на підставі виконавчого листа №266/3205/13 заборгованість по аліментам за період з 23 липня 2013 року по 31 липня 2013 року складає 1660,95 грн., з 01 серпня 2013 року по 01 вересня 2013 року - 5721,05 грн., з 01 вересня 2013 по 01 жовтня 2013 року - 5536,50 грн. (а.с. 6).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд виходив з того, що розмір заборгованості по аліментам визначений державним виконавцем правомірно, а позовні вимоги є необґрунтованими, тому, не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, у тому числі, за заявою сторін виконавчого провадження; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

У разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У разі якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість зі сплати аліментів.

Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. п.7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зі змінами від 20 .05.2014 року, після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Згідно відповідей Іллічівського відділення Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області № 5467/10/12 від 25 грудня 2013 року та №814/171 від 26.01.2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_6 є платником єдиного податку і за період з 23.07.2013 року по 30.09.2013 року згідно наданих декларацій, отримав дохід від підприємницької діяльності у сумі 66 440,91 грн. (а.с. 49,60).

У відповідності з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені від суми невиплачених аліментів, за липень 2013 року ОСОБА_1 зобов'язаний був сплатити аліментів у розмірі 1660,95 грв.; за серпень 2013 року -5 721,05 грв, за вересень 2013 року -5 536,50 грв. ( а.с. 61-62).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, що мають значення для вирішення спору, правильно визначив характер спірних правовідносин і вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню.

В рішенні суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Підстав вважати розрахунок заборгованості, зроблений Жовтневим відділом ДВС Маріупольського МУЮ по аліментам за період з липня по вересень 2013 року неправомірним, на думку колегії суддів апеляційного суду, у суду першої інстанції не було, оскільки дохід відповідача у зазначені місяці підтверджено довідками Іллічівського відділення Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області і обставинами, встановленими судовим рішенням від 29 серпня 2014 року, яке набрало чинності, які, відповідно до 61 ЦПК України, не підлягають доведенню. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно взяв до уваги розрахунок заборгованості, зроблений державним виконавцем, є неспроможними.

Посилання позивача на те, що суд неправомірно не взяв до уваги виписки з його банківського рахунку щодо розміру отриманого доходу; що сума, яка пройшла по його рахунку за вказаний період зазначена без урахування понесених ним витрат, обгрунтовано не взяті до уваги судом.

Згідно зі ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки виписка по особовому рахунку не містить підпису керуючого банком, печатки банку, і такі дані не надані і апеляційному суду, суд обгрунтовано зазначив в рішенні, що вказаний документ не є належним та допустимим доказом. Відомості, зазначені в накладній від 3 серпня 2013 року щодо переліку товару та загальної суми його вартості, також не є належним доказом розміру витрат позивача, оскільки не підтверджуються документами обліку доходів та витрат за спірний період, зокрема, рахунками на оплату вказаного товару саме ОСОБА_1.

Посилання в скарзі на те, що суд першої інстанції не дослідив матеріали виконавчого провадження не впливають на висновки суду. Під час апеляційного розгляду справи було витребувано та досліджено виконавче провадження ВП№39663342 від 5 вересня 2013 року, з матеріалів якого вбачається, що боржник ОСОБА_1, у порушення ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», не надавав у строк, встановлений державним виконавцем, відомості про свої доходи та майно, про рахунки в банках чи інших установах, тому, державним виконавцем були витребувані дані про доходи боржника в державній податковій інспекції за спірний період.

Доводи апеляції позивача про те, що суд не витребував з податкової інспекції дані про розмір отриманого ним доходу, починаючи з жовтня 2013 року по вересень 2014 року, є неспроможними, оскільки позивач просив зробити перерахунок заборгованості тільки за період з липня по вересень 2013 року включно.

Інші доводи скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не спростовують висновків суду, викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

У зв'язку з викладеним, керуючись ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова