У х в а л а

іменем україни

29 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Касьяна О.П., Наумчука М.І.,

Мостової Г.І., Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого

2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що ОСОБА_3 належним чином не виконує зобов'язання за договором кредиту від 20 листопада 2007 року щодо його повного і своєчасного погашення, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 2 109 583 грн 52 коп., яка підлягає стягненню на користь банку в солідарному порядку як із боржника так і з поручителя ОСОБА_4

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва ві 3 вересня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

26 лютого 2015 року, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 листопада

2007 року в сумі 2 109 583 грн 52 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором у нього перед банком виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку як із боржника так і з поручителя.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна, з підстав їх протиріччя й невідповідності матеріалам справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843683/ed_2014_03_29/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Судом установлено, що 20 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») укладено кредитний договір № 2608/1107/71-025, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою 11,9% річних строком до 19 листопада 2019 року.

У забезпечення виконання умов вказаного договору, того ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

6 березня 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_3 було укладено договір № 1 про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 20 листопада 2007 року, відповідно до якого було збільшено строк дії кредитного договору до

19 листопада 2024 року й внесено зміни до п. 3.1 кредитного договору, яким визначено порядок погашення кредиту, а саме: здійснення фіксованих платежів (ануїтетні платежі) у сумі 2 099 доларів США 20 числа кожного місяця.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (колишнє ВАТ «Сведбанк») та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними і забезпечувальними договорами, зокрема й за договором № 2608/1107/71-025, укладеним 20 листопада 2007 року із ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 порушила взяті на себе зобов'язанні щодо належного та своєчасного повернення кредиту, унаслідок чого у неї перед банком виникла кредитна заборгованість і банк звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечували факт отримання кредиту, проте не погодилися з розміром кредитної заборгованості та його розрахунком, зазначивши про безпідставне збільшення суми наявної заборгованості, у зв'язку з чим заявили клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з

додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги (а.с. 40),

заборгованість ОСОБА_3 на час укладення такого договору, а саме - на 25 травня 2012 року, становить 164 967, 52 долари США, а згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с. 14), на травень 2012 року така заборгованість становить 124 994 доларів США.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, з урахуванням заперечень відповідачів, належним чином не перевірив розрахунку заборгованості за кредитним договором, не навів у судовому рішенні доводів на спростування твердження відповідачів щодо сплати ними платежів за кредитним договором, не дав оцінки наданим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квитанціям про сплату, не врахував зазначеного в сукупності з іншими запереченнями й, відповідно, не визначився з обґрунтованістю загальної суми боргу та його складових.

При цьому, вирішуючи клопотання про призначення судово-економічної експертизи, суд не врахував наявних розбіжностей щодо суми заборгованості станом на травень 2012 року та в достатньому обсязі не вмотивував відмову у призначенні такої експертизи.

Таким чином, суд не встановив дійсного розміру кредитної заборгованості та не визначився з обсягом відповідальності боржника та поручителя.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з'ясуванню дійсних обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення та ухвалив рішення на припущеннях.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України на зазначене уваги також не звернув і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, рішення судів не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 вересня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року скасувати.

Справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.П. Касьян

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук