АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №666/6259/14-ц Головуючий в І інстанції Кузьміна О.І.
Провадження №22-ц/791/375/15 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця 30 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Ігнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Стародубця М.П.
При секретарі:Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 03 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк" або банк) звернулося до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 липня 2011 року із товариством з обмеженою відповідальністю "Амалтея" (далі - ТОВ "Амалтея") укладено договір кредитної лінії, за умовами якого ТОВ "Амалтея" надано кредит в розмірі 5977000,00 доларів США зі сплатою 13% відсотків річних строком повернення до 12 липня 2016 року. В забезпечення виконання зобов'язань між банком, позичальником та ОСОБА_5 13 грудня 2013 року укладено договір поруки, згідно якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

У зв'язку з порушенням боржником зобов'язань за вказаним договором, станом на 16 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 8664349,19 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 5407000,00 доларів США; заборгованість по процентам - 837468,56 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 29080,63 доларів США; штраф 2390800,00 доларів США, які позивач просить стягнути на свою користь з поручителя.

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 03 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В письмових запереченнях ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, просить не брати до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Правила ч.4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Виходячи з природи зобов'язань, які регулюються ч.4 ст. 559 ЦК України вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2011 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Алматея" укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2006474/1, за умовами якого останньому надано кредит в розмірі 5977000,00 доларів США зі сплатою 13% відсотків річних строком повернення до 12 липня 2016 року згідно погодженого графіку. (а.с.8-12).

Між банком та позичальником ТОВ "Амалтея" укладено додаткові договори. Зокрема, додатковий договір №1 від 15.12.2011 року укладено між банком та директором ТОВ "Амалфея" ОСОБА_7, яким встановлено порядок виконання п. 3.3.12.1. щодо забезпечення надходжень на поточні рахунки та щомісячного подання довідок про надходження грошових коштів на поточні рахунки. Пункт 3.3.12.6. договору викладено в наступній редакції: в термін до 28.02.2012 року оформити документ, що підтверджують право власності або користування позичальника на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та надати кредитору копії таких документів. У разі придбання земельної ділянки у власність, передати її кредитору в іпотеку. Сторонами договору також погоджено незастосування штрафних санкцій з порушення п. 3.3.12.1. з 13.07.2011 року до 01.01.2012 року (а.с.13).

Додатковим договором №2 від 10.01.2012 року між банком та позичальником змінено п. 2.7 договору, зокрема сплата процентів здійснюється не пізніше 20 числа в січні 2012 року, в інші місяці не пізніше 10 числа місяця. (а.с. 14.)

Згідно додаткових договорів №2/1 від 30.01.2012 року та №3 від 10.02.2012 року змінено графік погашення заборгованості за кредитом, чим збільшено суми платежів, що у разі невиконання тягне нарахування підвищених відсотків та пені і штрафні санкції. Окрім того, обумовлено укладення договорів іпотеки та застави обладнання і товарів в обороті (а.с.15, 16).

Додатковими договорами №4 від 10.02.2012 року, №5 від 07 березня 2012 року, №6 від 10.05.2012 року, №6 від 11.06.22012 року,№6 від 22.06.2012 року, №7 від 10.07.2012 року, №8 від 10.08.2012 року, №9 від 10.09.2012 року, №11 від 10.10.2012 року №12 від 29.10.2012 року,№13 від 13.11.2012 року№14 від 26.11.2012 року викладався в новій редакції п. 2.7 договору щодо строків сплати процентів (а.с.17-24, 26-29).

Згідно додаткового договору №10 від 01 жовтня 2012 року п. 2.7 договору викладено в новій редакції щодо строків сплати процентів та встановлено обов'язок позичальника протягом 15 банківських днів з дати підписання додаткового договору сплатити комісію в розмірі 1325 грн. (а.с.25).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором каредиту між банком, позичальником та ОСОБА_5 13 грудня 2013 року укладено договір поруки, згідно якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Згідно п. 1.2. договору поруки поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору. Відповідно до п. 1.4 договору поруки кредитор та позичальник мають право змінювати умови кредитного договору за погодженням із поручителем (а.с.31-32).

З розрахунку заборгованості наданого Банком вбачається, що позичальник порушив взяті на себе договірні зобов'язання, припинив вносити платежі по тілу кредиту з 10 лютого 2012 року та останній платіж по погашенню процентів - 27 січня 2014 року, в зв'язку з чим станом на 16 липня 2014 року нарахована заборгованість у розмірі 8664349,19 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 5407000,00 доларів США; заборгованість по процентам - 837468,56 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 29080,63 доларів США; штраф 2390800,00 доларів США (а.с.7).

Згідно рішення господарського суду Херсонської області від 21 жовтня 2014 року №923/1312/14 за договором кредитної лінії №ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011 року з товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея" на користь ПАТ "Дельтабанк" стягнуто 5407000 дол. США на повернення кредиту, 837468,56 дол. США в якості відсотків за користування кредитними коштами, 30000 дол. США в якості штрафних санкцій. Зазначене рішення господарського суду змінено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року, яким надана відстрочка виконання рішення суду строком на один рік до 29.01.2016 року.(а.с.191-200).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що строк виконання основного зобов'язання встановлений п. 1.1.1. договору кредитної лінії до 12 липня 2016 року, а у випадках порушення позичальником своїх обов'язків передбачена можливість зміни строку виконання цього зобов'язання.

Згідно п. 4.4 договору кредиту, у випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених в п. 3.3 цього Договору протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання цим Договором, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія цього договору припиняється. Виконання позичальником даного обов'язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх повідомлень та/або вимог від позичальника.

З розрахунку суми боргу відповідача за договором кредиту встановлено, що останній платіж по погашенню заборгованості - 27 січня 2014 року, отже утворилася прострочена заборгованість з лютого 2014 року. За таких умов з урахуванням погоджених сторонами строків сплати заборгованості не пізніше 10 числа кожного місяця, відповідно до вимог п. 4.4 договору строк користування кредитом закінчився та настав строк платежу 21 лютого 2014 року.

Таким чином, після 21 лютого 2014 року настав строк виконання основного зобов'язання, і у позичальника виник обов'язок погасити кредит, нараховані проценти та штрафні санкції у повному обсязі.

За таких обставин, оскільки строк виконання основного зобов'язання змінився, з зазначеної дати починається шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, який закінчується після 21 серпня 2014 року.

Разом з тим, банк звернувся до суду із позовом шляхом подачі позову із додатками поштовим відправленням про стягнення заборгованості за кредитним договором тільки 27 серпня 2014 року, тобто з порушенням зазначеного вище шестимісячного строку, який є присічним та не підлягає поновленню.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порука припинилася у зв'язку з тим, що згідно умов договору кредиту сторонами погоджено порядок зміни строку виконання основного зобов'язання, строк якого настав 21 лютого 2014 року, однак позов пред'явлено після спливу зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України строків для звернення з відповідною вимогою до поручителя за укладеним договором поруки.

Зазначені висновки суду повністю узгоджуються і відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-155цс13 від 29 січня 2014 року.

Окрім того, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв'язку з припиненням поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З договору поруки вбачається, що ОСОБА_8 ознайомлений лише із змістом договору кредитної лінії. В договорі поруки відсутні відомості про ознайомлення та погодження ОСОБА_8 як поручителем умов додаткових договорів, якими, зокрема, змінено графік платежів, встановлений в основному договорі, чим збільшено суму щомісячних платежів, що підлягають внесенню, введено додаткові платежі - комісійний платіж, тощо. Ці змінені зобов'язання у разі їх невиконання тягнуть нарахування збільшеного розміру процентів (18%) відповідно до п. 1.1.3. договору кредитної лінії та тягнуть нарахування пені і штрафних санкцій згідно п. 4.1, 4.2 договору кредитної лінії.

Таким чином, при укладенні договору поруки із ОСОБА_5, останній не погоджував прийняття на себе зобов'язань із збільшеним додатковими угодами обсягом відповідальності.

Окрім того, згідно додаткового договору №16 від 13.12.2013 року, банком та позичальником викладено п.27 ст.2 Договору в новій редакції, яким погоджено сплату процентів за користування кредитом щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним та в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі в наступному порядку:

2.7.1. проценти, що нараховані за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року (включно), сплачуються позичальником щомісячно в сумі не менше ніж 9000,00 доларів США;

2.7.2. проценти що будуть нараховані починаючи з січня 2014 року сплачуються позичальником щомісячно в повному обсязі;

2.7.3. нараховані та несплачені проценти за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року сплачуються позичальником щомісячно в період з січня 2014 року по липень 2016 року (включно) рівними частинами не пізніше 10 числа місяця.

Окрім того, зазначеним додатковим договором внесено до договору кредитної лінії відомості про укладення договору поруки з ОСОБА_5

Разом з тим, вказаний вище додатковий договір від 13.12.2013 року, укладений після прийняття на себе ОСОБА_5 зобов'язань поручителя, не був погоджений останнім, саме як поручителем, який не давав згоду на зміну умов договору кредитної лінії та збільшення обсягу відповідальності цим договором. Письмових доказів такого погодження немає. Доводи банка про обізнаність ОСОБА_8 з умовами додаткового договору, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки цей договір підписаний ОСОБА_8, як представником позичальника - ТОВ "Амалтея" та не є погодженням на зміну умов в якості поручителя.

Таким чином, умови додаткового договору, які обумовлюють збільшення щомісячних платежів, що може потягнути у разі невиконання зазначених умов договору збільшення пені та штрафних санкцій, а отже збільшення відповідальності поручителя, останнім погоджені не були.

Зазначені обставини містять підстави для припинення поруки на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України, оскільки змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело (могло призвести) до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується із обґрунтованими висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя в зв'язку з припиненням поруки.

Суд з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані ними за правилами ст. 10 ЦПК України докази, оцінив їх належність, допустимість і достовірність, та постановив законне й справедливе рішення.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки доводи відповідача не спростовані як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Доводи апелянта щодо неправильної оцінки судом зібраних у справі доказів та невідповідність покладених в основу рішення висновків суду фактичним обставинам справи позбавлені правового обґрунтування і не були підтверджені при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Посилання апелянта щодо обізнаності ОСОБА_5 про всі зміни до кредитного договору висновки суду не спростовують та не вказують на погодження ним цих змін, як поручителем. В договорі поруки не зазначено про ознайомлення ОСОБА_5 із додатковими договорами до договору кредиту. Окрім того, додаткові договори від 30 січня 2012 року та від 10 лютого 2012 року, якими змінено графік платежів, що призвело до збільшення обсягу нарахувань, підписані від імені позичальника ТОВ "Амалтея" директором ОСОБА_7 та заступником директора з фінансів ОСОБА_9 Підпису відповідача в будь-якій якості зазначені договори не містять (а.с.15,16).

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк",- відхилити.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 03 грудня 2014 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: