АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №761/7319/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2186/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
20 січня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Пікуль А.А., Невідомої Т.О. при секретарі Бугаю О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Директора Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», третя особа: Директор Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_3 про визнання незаконними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернулася з позовом до Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», третя особа: Директор Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_3, в якому просила визнати незаконними: накази №96,97 від 22 травня 2013 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності і оголошення їй доган; п.2 наказу № 22 від 22 січня 2014 року про її звільнення із займаної посади, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України; поновити її на роботі на посаді заступника директора відповідача; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 січня 2014 року по день поновлення на роботі. ОСОБА_4 посилається на те, що з лютого 2012 року вона працювала у Ритуальній службі Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на посаді заступника директора. Наказом № 22 від 22 січня 2014 року її звільнено із займаної посади, при цьому зі змісту вказаного наказу вона дізналася, що 22 травня 2013 року наказами № 96,97 її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено догану. Проте, до часу ознайомлення з наказом про звільнення, про накази притягнення її до дисциплінарної відповідальності їй не було відомо, пояснення по суті дисциплінарних проступків в неї не відбиралися, з наказами № 96,97 від 22 травня 2013 року роботодавець її не ознайомлював. На думку ОСОБА_4, її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено із займаної посади з порушенням трудового законодавства, крім того, в її діях відсутній склад порушення трудової дисципліни.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано незаконними:

- накази №№ 96,97 від 22 травня 2013р. Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності й оголошення їй доган;

- наказ № 22 «Про звільнення головного інженера ОСОБА_5, заступника директора ОСОБА_4» від 22 січня 2014р. Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» в частині звільнення 22 січня 2014р. заступника директора ОСОБА_4 з займаної посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді заступника директора Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» з 22 січня 2014 р.

Стягнуто з Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 73 073,98 грн.

Стягнуто з Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» в дохід держави судовий збір в розмірі 974,34 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі на посаді заступника директора Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 8 286,74 грн.

В апеляційній скарзі Директор Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що очолюване новим директором ОСОБА_6 підприємство-відповідач в якості додатку надало суду недійсну і підроблену особову справу ОСОБА_4, із якої навмисно виключено посилання на всі спірні накази і догани щодо ОСОБА_4, не включено тексти зазначених наказів і доган до особової справи. Крім того, судом порушено вимоги ч.4 ст.174 ЦПК України та протиправно прийнято визнання позову новим директором відповідача ОСОБА_6, яке суперечить закону і порушує права ОСОБА_3.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та представника Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» - Лукянова О.Г., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

За умовами ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно п.22,23 Постанови №6 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпПправила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

Відповідно до ст.ст.147,148 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

За умовами ч.3 ст.184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років -частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2012 року наказом Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_4 переведено на посаду заступника директора (а.с.11).

Наказом № 22 від 22.01.2014 року ОСОБА_4 звільнено із займаної посади за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.8-9). Зі змісту виказаного наказу вбачається, що ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догани згідно Наказів № 97,96 від 22.05.13р.

Судом встановлено, що зазначені Накази № 97,96 від 22.05.13р. у відповідача відсутні. Під час розгляду справи відповідач не зміг довести факт систематичності порушення ОСОБА_4 своїх обов'язків та не надав належних доказів на підтвердження підстав притягненян її до дисциплінарної відповідальності.

З наказом про звільнення ОСОБА_4 ознайомилася лише 13.02.2014 року (а.с.152-153).

Крім того, відповідно до листка непрацездатності №911751 з 20.01.2014 року по 07.02.2014 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні (а.с.14), отже в день звільнення вона була відсутня на роботі у зв'язку із хворобою.

Таким чином, відповідач порушив вимоги ч.3 ст.40 КЗпП України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Крім того, з документів, які були наявні у відділі кадрів Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», а саме: особовий листок по обліку кадрів, витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян, свідоцтво про народження дитини (а.с.89-90,93,99), відповідачу було відомо, що ОСОБА_4 є одинокою матір'ю і має на утриманні дитину віком до 14 років.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до вірного висновку про порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_4

Позовні вимоги належним чином розглянуті судом першої інстанції, всім дослідженим доказам дана належна правова оцінка. Підстав для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Директора Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-