Справа № 361/8592/14 Головуючий у І інстанції Василишин В.О.
Провадження № 22-ц/780/1856/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько
Категорія 49 18.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2015 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Верланов С.М.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини,-

встановила:

у жовтні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що із відповідача на її користь на підставі рішення суду від 16 квітня 2014 року стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом із тим, ОСОБА_3 почав сплачувати аліменти лише через шість місяців після прийнятого судового рішення, у зв»язку із чим виникла заборгованість. Із урахуванням уточнень позовних вимог ОСОБА_1 остаточно просить суд стягнути із ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі - 24 119 грн. 52 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні її позову і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов частково - стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини у сумі 19979,15 грн.

Вказала, що рішення незаконне та необґрунтоване, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначила, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення дійшов до висновків, які повністю суперечать обставинам справи.

Апелянт вважає, що відповідач свідомо ухилявся від сплати аліментів, і вина у виникненні заборгованості по сплаті аліментів повністю лежить на відповідачу.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Броварського міського суду Київської області від 16 квітня 2014 року стягуються із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи із 26 березня 2014 року (а.с.6).

У відповідності до копії довідки про неотримання аліментів відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 08 жовтня 2014 року № 1900/23 ОСОБА_1 не отримувала аліменти із ОСОБА_3 у період із 26 березня по 30 вересня 2014 року.

Також з копії довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 02 грудня 2014 року № 1900/23 видно, що за період із 26 березня по 30 жовтня 2014 року розмір нарахованих аліментів становить: березень - 1 710 грн. 16 коп., квітень - 1 710 грн. 16 коп., травень - 2 309 грн. 96 коп., червень - 1 156 грн. 79 коп., липень - 1 208 грн. 48 коп., серпень - 2 124 грн. 22 коп., вересень - 1 536 грн. 17 коп., жовтень - 2 041 грн. 96 коп. Сплачено аліменти: у жовтні - 4 083 грн. 91 коп. Заборгованість по аліментам станом на 01 листопада 2014 року становить - 9 713 грн. 99 коп. Державним виконавцем відділу заборгованість нарахована згідно із заробітною платою боржника, починаючи із березня 2014 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 звернулася до начальника відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції 28 травня 2014 року, відкрито виконавче провадження цим відділом державної виконавчої служби 03 червня 2014 року (а.с.46).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 29 липня 2014 року закінчене виконавче провадження у зв'язку із встановленням місця роботи боржника (Київський національний університет ім. Тараса Шевченка), яке за територіальністю відноситься до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Із повідомлення відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 21 серпня 2014 року №31496 вбачається, що 03 червня 2014 року державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Під час проведення виконавчих дій ОСОБА_3 не відмовлявся від сплати аліментів та з метою повного й своєчасного виконання виконавчого листа надав довідки з місця роботи для подальших стягнень із заробітної плати коштів на користь стягувача у строк, який встановлено для здійснення зазначених виплат. Згідно із довідками з місця роботи ОСОБА_3 офіційно працює у Київському національному університеті ім. Тараса Шевченка, що за територіальною належністю відноситься до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві. 27 липня 2014 року державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено його за належністю до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 22 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2014 року №361/2297/2014-ц.

Крім того, з копій довідок Київського національного університету ім. Тараса Шевченка від 10 грудня 2014 року № 339 та від 12 січня 2015 року №359 вбачається, що відповідачу нараховані аліменти за жовтень 2014 року в сумі - 4 083 грн. 91 коп., за листопад 2014 року в сумі -3 433 грн.77 коп., за грудень 2014 року в сумі - 3 909 грн. 00 коп.

Також ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами першою, третьою статті 181, статтею 183 того ж СК України способи виконання обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або)у твердій грошовій сумі.

Статтею 195 Сімейного кодексу України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

У відповідності до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно з ст.ст.68,69 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Ці підприємства, установи тощо здійснюють відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Такі підприємства, установи кожні шість місяців надсилають державному виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

У разі припинення перерахування коштів стягувачу у зв»язку із зміною боржником місця роботи, проживання або з інших причин підприємства, установи не пізніш як у триденний строк повідомляють державному виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання, якщо воно відоме. Посадові особи, винні у ненаданні таких відомостей без поважних причин, можуть бути притягнуті до відповідальності, передбаченої законом.

Також п.7 ст.74 зазначеного Закону України передбачено, що у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі тощо відрахування здійснюється з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Суд першої інстанції враховуючи обставини справи, зібрані по справі докази та пояснення сторін, прийшов вірного висновку про те, що вини відповідача, у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, не має, а відтак і відсутні підстави для стягнення з відповідача неустойки за у відповідності до вимог ст.196 СК України.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного відмовивши в задоволенні позову.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді