Справа № 450/2502/14 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/1982/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ПАТ «Дельта Банк» Шубака М.І.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № б/н від 31.03.2008 року шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ "Дельта Банк", а саме, на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0990 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в с. Оброшино Пустомитівського району Львівської області в рахунок виконання основного зобов"язання відповідача щодо оплати заборгованості у розмірі 7 179 438,65 грн. за договором про надання споживчого кредиту.

Оскаржуваним заочним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ "Дельта Банк», вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що 31.03.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 30000.00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних на строк з 31.03.2008 року по 30.03.2029 року. З метою забезпечення виконання зобов"язання за вказаними сторонами позову укладено договір іпотеки № б/н від 31.03.2008 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв"язку з чим, станом на 05.08.2014 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 7 179 438,65 грн.

Апелянт вважає, що оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області позивачу безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв"язку з прийняттям Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують, що дане нерухоме майно є єдиним житлом та використовується, як постійне місце проживання іпотекодавця.

Також апелянт просить врахувати, що дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" поширюється на примусове відчуження нерухомого майна за кредитами в іноземній валюті. Відчуження нерухомого майна характеризується припиненням права власності власника на нього, а наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки ще не позбавляє права власності на нерухоме майно. Тому судом першої інстанції фактично зневільовано значення ст. 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 526, 572, 589, 629 ЦК України, ст. 12, 33 Закону України "Про іпотеку". З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ «Дельта Банк» Шубака М.І., на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» суд першої інстанції посилався на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", за положеннями якого не може примусово стягнуте (відчужене без зголи влансика) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеки» якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина Украъни (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке майно виступає як забезпечення зобов'язань за споживчими кредитами, наданими громадянам України, за умови, що загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв.м. для житлового будинку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, з подальшими змінами, внесеними згідно додаткової угоди №1 від 31.03.2008 року, згідно умов п.1.1., п.1.2. та п. 1.3 якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 300000.00 дол. США з розрахунку 13,5% річних на строк з 31.03.2008 року по 30.03.2029 року, а відповідачка зобов'язувалася повернути кредит повному обсязі.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Котарською А.Т. та зареєстровано в реєстрі за №765, згідно умов п.1.1. якого ОСОБА_3 передала в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1, будинок «А-1» з мансардою в цілому складається з п'яти житлових кімнат та кухні, житловою площею 95,3 кв.м., загальною площею 205, 5 кв.м, до якого належить цегляний гараж «Б» та земельну ділянку площею 0,0990 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в с. Оброшино Пустомитівського району Львівської області.

Пунктом 1.2 іпотечного договору передбачено, що ринкова вартість предмету іпотеки згідно зі звітом незалежного оцінщика становить 1 772 520.00 грн., що на день укладення договору іпотеки за курсом Національного банку України (1 долар - 5.05 грн.), еквівалентно 350994.00 дол. США.

Згідно п. 1.2.2. кредитного договору позичальник зобов'язувалася повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 3590,00 дол. США, в день сплати ануїтетних платежів, згідно графіку. Встановлено, що розмір ануїтетного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятися від розміру ануїтетного платежу встановленого цим пунктом договору, і буде складатися із суми фактичної заборгованості за кредитом, що залишилася після сплати позичальником всіх попередніх ануїтетних платежівта процентів за користування кредитом, нарахованих на суму вказаної заборгованості.

Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї склалася заборгованість у загальному розмірі 7179438,65 грн., з яких 3659157.67 грн. сума заборгованості за кредитом та 3520280. 98 грн. сума заборгованості за відсотками.

У відповідності із вимогами п. 4.1. іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем у разі порушення іпотекодавцем та/або позичальником будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках, відповідно до діючого законодавства.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно умов якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № від 31.03.2008 року та забезпечувальними договорами.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 590 ч.1 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 35 ч.1 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Оскільки боржником кредитні зобов'язання забезпечені іпотекою виконано не було, повідомлення про наявність прострочення та можливість у подальшому здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідачу надсилалося, з врахуванням положень п.4.1, 4.1.1. іпотечного договору, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що право позивача з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим.

Згідно положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, ПАТ «Дельта Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № б/н від 31.03.2008 року шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за іпотекодержателем права власності на предмети іпотеки, а саме, на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0990 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в с. Оброшино Пустомитівського району Львівської області в рахунок виконання основного зобов"язання відповідача щодо оплати заборгованості у розмірі 7 179 438.65 грн. за договором про надання споживчого кредиту.

Тобто, ПАТ «Дельта Банк» просив про задоволення вимог іпотекодержателя визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем, яким є ПАТ "Дельта Банк".

В той же час пунктом 4.2 іпотечного договору, укладеного між АКІБ «Укр Сиббанк» та ОСОБА_3, передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов договору та Закону України «Про іпотеку, та з інших передбачених законом підстав.

Оскільки відповідно до Закону України «Про іпотеку», п.4.3 Іпотечного договору право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю, яким є ПАТ «Дельта Банк», суд апеляційної інстанції, намагався уточнити у представника ПАТ «Дельта Банк» спосіб звернення стягнення на іпотечне майно, які передбачені ст. 38, 39 Закону України «Про заставу».

Однак представник позивача наполягав на зверненні стягнення на предмети іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предметів іпотеки у власність та визнання на них права власності за іпотекодержателем, яким є ПАТ «Дельта Банк».

Пунктом 4.5 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 Договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п.5.1, 5.2 Іпотечного договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 5.2.1 - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку»; п.5.2.2. - отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь - який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь - якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом положень розділу 4.3 іпотечного договору право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю, який, як вбачається з позовної заяви, звернувшись з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № б/н від 31.03.2008 року обрав спосіб звернення шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ "Дельта Банк", тобто, просив звернути стягнення на предмети іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання відповідно до розділу 5 цього договору.

Пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя який передбачив би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов»язання (ст.. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З врахуванням положень ст. 11 ЦПК України ні суд першої інстанції, ні апеляційної інстанції не наділений правом самостійно змінювати предмет чи підставу заявленого позову, і повинен розглядати справу в межах заявлених позивачем вимог.

Враховуючи те, що відповідно до п.4.3 договору іпотеки, укладеного між сторонами 31.03.2008 року, право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю, те, що п. 5.2.1 іпотечного договору передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог, а не на підставі рішення суду, обраний позивачем спосіб реалізації в судовому порядку іпотечного майна не передбачений ні ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ні договором іпотеки, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, що на думку колегії суддів є підставою для відмови задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалюючи оскаржуване рішення та застосовуючи до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд першої інстанції, не перевірив наявності у ОСОБА_3 передбачених п.1, п.6 умов для застосування згаданого Закону, не витребував з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно інформацію про наявність у відповідачки на праві власності іншого нерухомого житлового майна, загальну площу нерухомого житлового майна, доказів на підтвердження що іпотечне майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя, а відтак дійшов помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з»ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.