Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,
суддів: Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,Наумчука М.І., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 жовтня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 25 590,15 грн, яку банк і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 25 590,15 грн заборгованості. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не довела факту погашення боргу та не надала доказів щодо неправильності розрахунків банку, лише подала клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, яке є необґрунтованим, оскільки позивач звернувся до суду в межах строку, встановленого ст. 257 ЦК України, а тому підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 13 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 31 травня 2013 року банком нарахована заборгованість у розмірі 25 290,15 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 5 428,74 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 18 466,64 грн, штраф (фіксована складова) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1 194,77 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із наданої позивачем довідки, відповідно до якої кредитна картка видана строком дії до жовтня 2012 року - 10/12 (а. с. 53).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду, взяв до уваги нову анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка не підписана уповноваженою особою позивача та не скріплена печаткою банку (а. с. 121).

Однак висновки судів, які ґрунтуються на цих доказах, не можуть бути визнані беззаперечними, оскільки відповідачем до матеріалів справи надана копія картки № НОМЕР_1 із зазначенням на ній терміну дії до 10/08 - до жовтня 2008 року (а. с. 72).

Кредитної картки з іншим продовженим строком дії або доказів отримання відповідачем нової кредитної картки зі строком дії до жовтня 2012 року в матеріалах справи немає.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що, вирішуючи справу, суди не надали належної оцінки строку дії платіжної картки, не перевірили, чи перевипускалась ця картка на новий строк та чи отримувала ОСОБА_6 нову кредитну картку.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід звернути увагу на обставини спору та врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14).

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: О.П. Касьян
М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук
Т.О. Писана