АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: №22ц/791/421/15 Головуючий в І інстанції Корецький Д.Б.
Категорія: 56 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року лютого місяця 04 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.
Суддів:Базіль Л.В.,
Полікарпової О.М.
При секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, третя особа - ОСОБА_6 про звільнення майна з-під арешту та скасування його розшуку, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся до суду з надалі уточненим позовом про зняття накладеного постановами державних виконавців відділу ДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні арешту автомобіля марки КІА SPORTAGE державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 та скасувати розшук цього автомобіля.

В обґрунтування позивач посилався на те, що за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, він позичив ОСОБА_6 грошові кошти на загальну суму 217 000 грн. до 07 грудня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов'язань по договору позики між ним і ОСОБА_6 07 грудня 2013 року був укладений договір застави, посвідчений нотаріально, відповідно до умов якого предметом застави є спірний автомобіль.

Зобов'язання ОСОБА_6 по договору позики залишається не виконаним.

15 жовтня державним виконавцем відділу ДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні постановою накладено арешт на заставний автомобіль та оголошено його в розшук. Також постановою іншого державного виконавця від 04 листопада 2014 року накладено арешт на усе майно боржника ОСОБА_6 в т.ч і на спірний автомобіль.

Посилаючись на Закони України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.572 ЦК України позивач вважає, що постановами державного виконавця, порушується його переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Знято накладений постановою державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні від 15.10.2014 року арешт автомобіля марки КІА SPORTAGE, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просили його скасувати і ухвалити нове, про задоволення позову у повному обсязі

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним в частині відмовлених позовних вимог, представник ВДВС просила залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2013 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був укладений договір позики з доповненням до нього від 21 грудня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_5 позичив ОСОБА_6 217 000 грн. з кінцевим терміном повернення 07 грудня 2023 року.

В забезпечення виконання умов договору позики сторони уклали 07 грудня 2013 року договір застави, згідно з яким ОСОБА_6 передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки КІА SPORTAGE державний номерний знак НОМЕР_1.

Витягом з реєстру підтверджено, що договір застави внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Однак постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського РУЮ у м.Херсоні від 15.10.2014 року накладено арешт на належний ОСОБА_6 спірний автомобіль та оголошено його у розшук.

Постановою державного виконавця того ж ВДВС від 22.10.2010 року накладено арешт на все належне ОСОБА_6 майно.

Відповідно до ч.1 та 4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставне майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Про звернення стягнення, на заставне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставного майна.

Отже, відповідно до зазначеної норми закону, ОСОБА_5 як заставодержатель має право звернутися до суду саме з позовом про звільнення майна з під-арешту.

Однак, згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.08.1976 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що у таких спорах відповідачами у справі суд притягує боржника особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

На вищезазначені роз'яснення суд першої інстанції уваги не звернув і не притягнув до участі у справі належних відповідачів.

Більш того, ухвалою від 24.11.2014 року суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника відділу державної виконавчої служби про заміну процесуального статусу ВДВС з відповідача на третю особу та притягнення до участі у справі належного відповідача - ДПІ у м.Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області №1, яка згідно з постановами державних виконавців від 15.10.2014 року і 22.10.2014 року є стягувачем податкового боргу.

Наявність податкового боргу свідчить і про існування податкової застави, правовідносини щодо якої врегульовані ст.ст.88-90 Податкового кодексу України, ст.ст.17, 37-39 Закону України «Про забезпечення вимог кредитів та реєстрацію обтяжень», що також залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Отже судом були порушені норми матеріального і процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, тому апеляційний суд згідно з приписами ч.3 ст.303 ЦПК України не обмежений доводами апеляційної скарги, відтак постановлене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його позову.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук