Провадження № 22-ц/783/988/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

встановила:

Оскарженим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 11.06.2009 року в сумі 389 409 (триста вісімдесят дев'ять тисяч чотириста дев'ять) доларів США 86 центи.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 3441,00 судового збору.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд провів судове засідання по справі у відсутності відповідача та її представника, що є порушенням норм процесуального права. Вважає, що за своєю правовою природою як проценти, передбачені ст.536 ЦК України, так і три відсотки річних, передбачені ст. 625 ЦК України є процентами за користування коштами, а відтак їх одночасне нарахування на суму боргу є недопустимим. Натомість, судом прийнято рішення, яким вирішено стягнути як 1053,70 доларів США - 0,1 процент річних, так і 188 356,16 доларів США - 25 процентів річних, що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 11.06.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 було отримано від ОСОБА_2 позику в розмірі 210 000,00 доларів США шляхом перерахунку цих коштів на особистий рахунок ОСОБА_4, яку вона повинна була повернути в строк до 31.10.2010 року. Зазначений договір було зареєстровано в Національному Банку України, про що Управлінням Національного Банку України у Львівській області було видано реєстраційне свідоцтва №831 від 26.06.2009р.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що за користування позикою за цим договором сплачуються проценти в розмірі 0,1 (одна десята) % річних в кінці терміну користування позикою. Пунктом 9 вказаного договору передбачено, що у разі неповернення позики у встановлений строк, позичальник сплачує 25% річних з неповернутої суми до її фактичного повернення.

Факт перерахунку ОСОБА_2 коштів в сумі 210 000,00 доларів США на рахунок ОСОБА_4 стверджується відповідним банківським документом.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 свого зобов'язання за договором позики, утворилася заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 07.10.2014 р. становить 389 409,86 доларів США, яка складається з: 200 000,00 доларів США - основна заборгованість; 1053,70 доларів США - 0,1 процентів річних, згідно п.2 договору позики; 188 356,16 доларів США - 25 процентів річних, згідно п.9 договору позики.

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, про стягнення заборгованості у розмірі 389 409, 86 доларів США 86 центи з відповідача.

Судова колегія погоджуєтьсяз висновками суду з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої кількості, що були передані передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Матеріалами справи встановлено, що позивач 10.01.2011 року звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості, яку остання отримала 18.01.2011 року, однак дана вимога залишилась без належного реагування.

Тому суд підставно прийшов до висновку про задоволення позову.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача та її представника, що призвело до неможливості в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду даної заяви. Про це свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.76-77). Із заявою про відкладення розгляду справи не зверталася.

Колегія суддів вважає, що розгляд даної справи у відсутності ОСОБА_4 та її представника не вплинув на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Судова колегія враховує і те, що в засідання судової колегії ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Безпідставними є і посилання апелянта на те, що рішення, яким вирішено стягнути як 1053,70 доларів США - 0,1 процент річних, так і 188 356,16 доларів США - 25 процентів річних, суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України.

Встановлено, що пунктом 2 вказаного договору передбачено проценти за користування позикою, а пунктом 9 вказаного договору передбачено неустойку у разі неповернення позики у встановлений строк.

В постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12 зазначено, що аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК Українидає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"яковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином з врахуванням вказаної правої позиції є підстави для висновку, що немає подвійної відповідальності відповідача, а тому обґрунтовано стягнуто вказані суми неустойки та процентів.

Інші доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.