Справа № 461/857/15 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/4081/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2,

представника відповідача - Антонюка С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця» про визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ДТГО «Львівська залізниця» про визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити певні дії - відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2015 року оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак є таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що 27 жовтня 2014 року він звернувся до відповідача з інформаційним запитом та просив надати інформацію про дату отримання ним трудової книжки при звільненні та надати йому засвідчений витяг з книги (журналу) обліку руху трудових книжок, а також видати довідку про суму, дату розрахунку при звільненні апелянта з посади начальника пасажирського поїзда, із наданням копії документа, яким це підтверджується. Тобто, він хотів отримати інформацію, яка стосується його трудових відносин з ДТГО «Львівська залізниця». 01.11.2014 року позивач отримав відповідь, в якій зазначено, що у відповідності до ст.ст.13,22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», йому відмовлено в наданні інформації. 08.11.2014 року він звернувся до прокурора Галицького району м. Львова із скаргою на протиправні дії ДТГО «Львівська залізниця» на яку 16.11.2014 року отримав відповідь, що скарга від 08.11.2014 року направлена начальнику ДТГО «Львівська залізниця» Піху Б.П., для організації перевірки та розгляду щодо неналежного розгляду інформаційного запиту від 27.10.2014 року. 08.12.2014 року апелянт отримав лист від ДТГО «Львівська залізниця», про те, що інформаційний запит від 27.10.2014 року розглянуто начальником пасажирської служби ОСОБА_5., відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для притягнення його до відповідальності.

Окрім того, суд першої інстанції мотивує оскаржуване рішення тим, що ДТГО «Львівська залізниця» є розпорядником інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. Однак, на думку апелянта, відповідач є розпорядником інформації, яка стосується трудових відносин позивача, який є стороною трудового договору - контракту, тому запитувана інформація є публічною.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подав начальнику ДТГО «Львівська залізниця» Піху Б.П. інформаційний запит, в якому просив надати інформацію: про дату отримання ним трудової книжки на руки при звільненні з транспорту (ВЧД-1) та надати завірений витяг з книги (журналу) обліку руху трудових книжок; видати йому довідку про суму та дату розрахунку при звільненні його з посади начальника пасажирського поїзда наприкінці 2010 року та надати копію документів, яким це підтверджується. Відповідь просив надіслати йому поштою на вказану ним домашню адресу рекомендованим листом на підставі та у строки, встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації» (а.с.3).

31 жовтня 2014 року начальником пасажирської служби ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_5 була надана відповідь №Л-7/2708, в якій вказано, що пасажирською службою ДТГО «Львівська залізниця» за дорученням керівництва залізниці розглянуто інформаційний запит ОСОБА_2 від 27 жовтня 2014 року щодо надання інформації та повідомлено, що статтею 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено розпорядників інформації для цілей цього закону. Відповідно до норм цієї статті, суб'єкти господарювання, яким є ДТГО «Львівська залізниця», які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природніми монополіями - є розпорядниками інформації стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. Відтак, враховуючи вищезазначене, у залізниці відсутні правові підстави надання зазначеної у зверненні ОСОБА_2 інформаційному запиті інформації згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації». Крім цього, ОСОБА_2 роз'яснено його право на оскарження відповіді до вищого керівництва залізниці або суду (а.с.4).

Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 08 листопада 2014 року звернувся до прокурора Галицького району м.Львова із скаргою, в якій просив скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст.212-3 КУпАП відносно начальника пасажирської служби ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_5 та передати матеріали до суду для притягнення його до відповідальності; зобов'язати ДТГО «Львівська залізниця» надати інформацію, запитувану в інформаційному запиті від 27 жовтня 2014 року та повідомити скаржника про прийняте рішення у встановлений законодавством строк (а.с.5).

Листом від 12 листопада 2014 року в.о. прокурора Галицького району м. Львова Ковальчук М.В., керуючись ст.7 Закону України «Про звернення громадян», скерував начальнику ДТГО «Львівська залізниця» Піху Б.М., за належністю для організації перевірки та розгляду звернення ОСОБА_2 щодо неналежного розгляду інформаційного запиту начальником пасажирської служби ОСОБА_5 та вказав, у разі виявлення порушень вжити заходів відповідно до вимог чинного законодавства України. Про результати розгляду вказаного звернення та вжиті заходи реагування зобов'язано повідомити заявника у встановлений чинним законодавством України термін (а.с.6).

02 грудня 2014 року перший заступник начальника залізниці Єфіменко О.А. надав відповідь ОСОБА_2, в якій вказано, що керівництво залізниці розглянуло скаргу ОСОБА_2 від 08 листопада 2014 року щодо неналежного розгляду інформаційного запиту начальником пасажирської служби ОСОБА_5, з приводу чого повідомлено, що за результатами розгляду інформаційного запиту ОСОБА_2 від 27 жовтня 2014 року пасажирська служба залізниці надала відповідь листом від 31 жовтня 2014 року №Л-7/2708, у якій було зазначено, що статтею 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено розпорядників інформації для цілей цього закону. Відповідно до норм цієї статті, суб'єкти господарювання, яким є ДТГО «Львівська залізниця», які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природніми монополіями - є розпорядниками інформації стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. Враховуючи вищезазначене ОСОБА_2 відмовлено в наданні зазначеної у інформаційному запиті інформації згідно із Законом України «Про доступі до публічної інформації» та роз'яснено право на оскарження відповіді до вищого керівництва залізниці або суду. Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_2 27 жовтня 2014 року звернувся до залізниці із інформаційним запитом в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», керівництво залізниці вважає, що згаданий інформаційний запит розглянуто начальником пасажирської служби ОСОБА_5, відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави притягнення його до відповідальності та роз'яснено ОСОБА_2 його право на оскарження даної відмови в задоволенні скарги до суду (а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з п. 2 ст.1, ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», заява (клопотання) -звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що враховуючи вимоги, які ставить ОСОБА_2 у інформаційному запиті від 27 жовтня 2014 року, витребовувана інформація не підпадає під визначення публічної, оскільки не стосується публічного інтересу, а стосується особистих трудових прав ОСОБА_2, а тому позивач для одержання відповіді бажаного змісту повинен звернутись до відповідача із заявою (клпотанням) в порядку Закону України «Про звернення громадян».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції, а судами не встановлено та не здобуто жодних доказів неправомірності відмови начальника пасажирської служби ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_5 та першого заступника ДТГО «Львівська залізниця» Єфіменко О.А. у наданні відповіді на інформаційний запит ОСОБА_2 від 27 жовтня 2014 року відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та підстав для зобов'язання ДТГО «Львівська залізниця» надати позивачу відповідь на підставі цього Закону іншого змісту, ніж була надана листами від 31 жовтня 2014 року та 02 грудня 2014 року на вищевказаний інформаційний запит про дату отримання позивачем трудової книжки на руки при звільненні з ДТГО «Львівська залізниця», надання засвідченого витягу з книги (журналу) обліку руху трудових книжок та видачу позивачу довідки про суму та дату розрахунку при звільненні його з посади начальника пасажирського поїзда, із наданням копії документа. А відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2015 року відсутні.

За приписами ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Ухвалою Апеляційної суду Львівської області від 15 травня 2015 року, відповідно до змісту ст. 82 ЦПК України відстрочено позивачу ОСОБА_2 сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Позивачем ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи довідку з Львівського міського центру зайнятості від 17 лютого 2015 року № 1019, відповідно до якої, позивач ОСОБА_2 доходів за період з 07 серпня 2013 року по 31 січня 2015 року не отримував, а також Повідомлення про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім»ям № 1436, з якого вбачається, що ОСОБА_2 призначено соціальну допомогу з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2015 року в розмірі 127 грн. 18 коп. ( а.с.36).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 є особою малозабезпеченою і з врахуванням його майнового стану його слід звільнити від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Звільнити позивача ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.