САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/563/15-ц
Провадження №2/726/175/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Мілінчук С. В. розглянувши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей та визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ :

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу, що укладений між ними 15 квітня 2010 року та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 419.

Відповідно до вимог ст.109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до вимог ч.3 ст.235 Цивільно-процесуального кодексу України, та розяснень Пленуму Верховного Суду України у постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити:

- з ким з них будуть проживати діти;

- яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо;

- умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

Із змісту заяви вбачається обґрунтування наявності взаємної згоди подружжя щодо розірвання шлюбу в порядку ст.109 СК України та наявності нотаріально посвідченого договору, про те, договір повинен бути деталізований, тобто той із батьків, який буде окремо проживати від дитини, бере на себе обовязок сплачувати аліменти (в частках до заробітку (доходу), твердій грошовій сумі); періодичність сплати (щомісяця, щоквартально); порядок сплати (через поштове відділення, особисто чи шляхом відрахування за місцем роботи), яку участь (в чому вона конкретно виражається) у забезпеченні умов дитини буде брати той з батьків, який буде проживати окремо від дитини, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини, що відсутньо у договорі від 05.03.2015 року.

За таких обставин в даному випадку має місце спір про право подружжя, яке має неповнолітню дитину, на розірвання шлюбу.

У відповідності до ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, якщо встановлення фактів не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Ч. 6 ст.235, ст.122 ЦПК України передбачено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого суду факту повязане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні і розяснює заінтересованим сторонам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи вищевикладене, у відкритті провадження по даній заяві слід відмовити та розяснити заявникам право подати позов про розірвання шлюбу на загальних підставах.

Керуючись ст.ст.105,109,110 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.122,234,235ч.6 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей та визначення місця проживання неповнолітньої дитини відмовити.

Розяснити, що один із подружжя має право подати позов до іншого з подружжя про розірвання шлюбу на загальних підставах, а саме, в порядку ст.110 СК України та 118 ЦПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до апеляційного суду Чернівецької області через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_3