Справа № 913/2161/2012
Провадження № 22-ц/779/106/2015
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Спаської сільської ради Рожнятівського району про визнання незаконними рішення Спаської сільської ради та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рожнятівського районного суду від 10 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного суду від 10 листопада 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Спаської сільської ради Рожнятівського району.

Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Спаської сільської ради № 2 від 16 січня 2007 року "Про оформлення права власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та виписку з рішення виконавчого комітету Спаської сільської ради № 2 від 16 січня 2007 року "Про оформлення права власності за ОСОБА_7 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнано незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на підставі рішення виконавчого комітету Спаської сільської ради № 2 від 16 січня 2007 року "Про оформлення права власності за окремими громадянами" та виданого 23.04.2007 року ОСОБА_4 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 незгідний з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини справи та висновки суду не відповідають обставинам справи, просить його скасувати.

На думку апелянта суд порушив вимоги ст. 31 ЦПК України, оскільки вже після початку розгляду справи по суті позивач змінила предмет та підставу позову, а тому суд не мав приймати дану заяву до розгляду. Крім того, в порушення вимог ЦПК України та ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» при постановленні рішення суд не стягнув з жодної зі сторін недоплачені суми судового збору.

Вважає, що приймаючи рішення суд не мав права визнавати незаконною виписку з рішення виконкому Спаської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області №2 від 16.01.2007 року, хоча позивач такої вимоги не ставила, чим допустив порушення ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Апелянт зазначив, що суд не врахував, що після заповіту від 12.03.1993 року ОСОБА_6 склала ще два заповіти від 03.06.2003 року та від 05.12.2005 року, якими все своє майно заповіла ОСОБА_4 і які скасовують дію попереднього заповіту від 12.03.1993 року. Суд прийшов до хибного висновку про те, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_8, яка померла 27.07.2006 року, оскільки з виписок з погосподарських книг Спаської сільської ради вбачається, що починаючи з 1980 року за ОСОБА_8 рахувалася тільки частина спірного домоволодіння.

Судом не враховано, що згідно зі ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, відмовивши в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 Івано-Франківської області належало на праві власності ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, шо стверджується довідкою Спаської сільської ради від 12.11.2012 року (а.с. 63 т.1). У даному домоволодінні постійно проживала її донька ОСОБА_2 з чоловіком ОСОБА_7 та дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3

При житті ОСОБА_8 склала три заповіти, а саме:

- 12 березня 1993 року на ім'я своєї доньки ОСОБА_2, яким заповіла останній половину її будинку та все своє майно і все те, що буде їй належати і на що вона буде мати право за законом (а.с. 71,252 т.1);

- 03 червня 2003 року на ім'я свого онука ОСОБА_4, яким заповіла останньому все належне майно, а саме половину хати, половину господарських споруд і взагалі все, що належатиме їй по закону на день її смерті (а.с. 70 т.1);

- 05 грудня 2005 року на ім'я ОСОБА_4, яким заповіла йому все своє майно, з чого б воно не складалося, а саме: дві кімнати житлового будинку, стайню, стодолу, керницю, пивницю та 0.10 га городу.

Після смерті спадкодавці ОСОБА_8, її зять ОСОБА_7 та онук ОСОБА_4 на підставі рішення Спаської сільської ради від 16 січня 2007 року №2 (а.с. 117 т.1) оформили право власності на спірне домоволодіння у рівних долях по ? частині кожний та отримали відповідно свідоцтва про право власності на ці частки від 23.04.2007 року і зареєстрували таке право власності у реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 22 т.1).

Оцінюючи дані докази, суд першої та апеляційної інстанції встановив, що із заявою про оформлення права власності на ? частину спірного домоволодіння у Спаську сільську раду звертався тільки ОСОБА_4 і щодо нього і було прийнято рішення ради від 16.01.2007 року, а ОСОБА_7 із такою заявою не звертався і рішення Спаською сільською радою 16 січня 2007 року щодо нього не приймалося, що стверджується архівним витягом з цього рішення та архівною копією цього ж рішення (а.с.65, 130 т.1), тому рішення сільської ради щодо нього є незаконним.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що витяг з рішення Спаської сільської ради від 16.01.2007 року щодо ОСОБА_7 та рішення Спаської сільської ради від 16.01.2007 року щодо оформлення права власності кожному з них по1/2 частині спірного домоволодіння є незаконними та підлягають скасуванню, як і свідоцтва про право власності на ці частки, видані на їх ім'я, оскільки існують заповіти на частки цього домоволодіння, видані на ім'я позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4, які не скасовані і не відмінені. У Спаської сільської ради не було підстав для прийняття оскаржуваного рішення про оформлення права власності на ? частину спірного домоволодіння на ОСОБА_4 з урахуванням останнього заповіту на його ім'я, яким йому спадкодавця заповіла конкретне майно без визначення ідеальної частки та без його звернення до нотаріальної контори для оформлення спадщини за заповітом.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування".

Зокрема, відповідно до гл. 7 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається громадянам за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Така ж умова повинна ставитися і до позивачки ОСОБА_2, яка маючи заповіт на ? частину житлового будинку та інше майно,не зверталася до нотаріальної контори з вимогою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на визначену у заповіті частину майна, а передчасно звернулася в суд з вимогою про визнання за нею права власності на ? частину спірного домоволодіння без урахування заповіту, зробленого ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_4

Відповідно до ч.2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

З огляду на дану норму, у суду немає підстав вважати, що наступні заповіти, складені ОСОБА_8, повністю скасували попередній заповіт, складений нею на ім'я ОСОБА_2 і таких доказів немає у матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на ? частину спірного домоволодіння слід відмовити і в цій частині слід рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Тому колегія суддів вважає, що доводи суду першої інстанції щодо оцінки заповітів, які наведені у оскаржуваному рішенні є зайвими, оскільки позовних вимог про визнання їх або якогось із них сторонами не заявлялося. Дані доводи не впливають на суть вирішених судом вимог.

В решті рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості, тому його слід залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 10 листопада 2014 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький

М.Д. Горейко