справа №214/8312/13-ц
провадження №2/176/132/15
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2015 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді Павловської І.А.,

при секретарі Ніколенко М.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселенням в квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 29 жовтня 2013 року звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить усунути перешкоди, що чиняться їй ОСОБА_3, у користуванні житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 та вселити її і неповнолітню доньку ОСОБА_4 до вказаного приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони із донькою є власниками по 3/8 частини вказаної двокімнатної квартири, згідно свідоцтв про право на спадщину. Однак, з 2007 року у вказаному житловому приміщенні проживає без реєстрації ОСОБА_3, яка не бажає добровільно вирішити питання поділу квартири і не дає можливості їй (позивачу) разом із донькою мешкати і користуватись їх власністю, чинячи перешкоди у цьому.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року дана цивільна справа передана за підсудністю до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області. вказані

У судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_2, підтримали позов, посилаючись на викладені у ньому підстави, просили задовольнити у повному обсязі. При цьому, ОСОБА_1 зауважила, що вона та її неповнолітня донька ОСОБА_4 дійсно є власниками по 3/8 частини, а загалом ? частини, двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1, отримавши дане майно як спадкове після смерті чоловіка (батька для доньки) ОСОБА_5. Однак, власником решти ? частини нерухомого майна є відповідач, яка мешкає у даній квартирі без реєстрації з 2007 року, позбавляючи її та доньку можливості проживати у квартирі і взагалі будь-яким чином користуватись належним їм майном. Неодноразові спроби вирішити дане питання добровільно не призвели до належних результатів, оскільки ОСОБА_3 вчиняє сварки та не допускає їх до житла.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце проведення судового засідання до суду не зявилась, причин неявки суду не повідомила. При цьому, у судовому засіданні, що проводилось раніше зазначала на невизнанні позовних вимог. Також відповідач вказувала що дійсно є власницею ? частини квартири за адресою АДРЕСА_1, де мешкає на даний час без реєстрації, оскільки іншого житла не має. Однак, вказала, що розуміючи факт того, що позивач є власником решти приміщення жодних перешкод у користуванні майном останній не чинила. При цьому, неодноразово зазначала, що площа квартири є досить не великою і спільно вони не зможуть проживати у даному приміщенні.

Представник третьої особи у судове засідання також не зявився, надавши заяву, щодо розгляду справи за відсутності представника Головного управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області.

Вислухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, допитавши свідка ОСОБА_6, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Статтею 41 Конституції Українита ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 березня 2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 стали спадкоємцями по 1/2 частини спадщини після смерті ОСОБА_8. Свідоцтво про право на спадщину на ? частину квартири за адресою АДРЕСА_1 видано відповідачу.

21 березня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцями майна померлого ОСОБА_5, а саме ? часток квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по ? частини майна кожна (а.с. 10, 11, 12).

Згідно довідки № 3597 від 21.10.2013 року КП «ЖЕО № 35» за вказаною адресою ніхто не зареєстрований (а.с. 8).

Однак, відповідно акту від 21 жовтня 2013 року у квартирі за адресою АДРЕСА_1 проживають відповідач разом із сімєю (а.с. 7).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначила позивач на теперішній час відповідачкою їй чиняться перешкоди у доступі до квартири шляхом не надання ключів від вхідних дверей до квартири, постійних конфліктів під час спроб потрапити до приміщення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. У квартирі 46 даного будинку протягом тривалого часу проживає ОСОБА_3. При цьому, зауважив, що неодноразово бачив, як позивач приходила за вказаною адресою, однак відповідач її не допускала у квартиру, вчиняючи конфлікти і сварки.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК Українита ст.150 ЖК України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_2, що у місті Кривий Ріг, Дніпропетровської області є ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 перешкоджає позивачу та неповнолітній доньці останньої користуватися їх власністю, у зв'язку із чим ОСОБА_1 вимушена звертатись до суду.

Зважуючи на зазначені норми Закону щодо права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні приміщенням та вселення позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК Україниз відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір та витрати на правову допомогу.

При цьому, суд вважає необхідним відмовити позивачу у присуджені їй із відповідача 1419, 96 гривен, як витрати повязані із явкою до суду, оскільки фіскальні чеки, надані стороною позивача не містять підтверджень, що саме позивачем здійснено оплату за ними.

Керуючись ст. 41 Конституції, ст. 319, 321, 355, 391 ЦК України. ст.ст. 3, 7, 11, 15, 60, 84, 85, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселенням в квартиру задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у користуванні житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_3.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3, у квартиру за адресою АДРЕСА_3.

Вселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3, у квартиру за адресою АДРЕСА_3.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 судові витрати у розмірі 1614 (одна тисяча шістсот чотирнадцять) гривен 70 копійок, з яких судовий збір у сумі 114 (сто чотирнадцять) гривен 70 копійок, витрати на правову допомогу 1500 (одна тисяча пятсот) гривен.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А. Павловська