РІШЕННЯ

іменем України

"21" квітня 2015 р. 145/1620/14-ц

2/145/38/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючий суддя Ліщишина М. Ю.

за участю секретаря Віценко К.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Яришівська сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Яришівської сільської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_3 02.09.2014 р. звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 12.02.1991 року він є власником житлового будинку розташованого в с. Яришівка Тиврівського району Вінницької області по вул. Леніна, 186.

Дане домоволодіння належало його матері, ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Тиврівською районною державною нотаріальною конторою 01.06.1989 року.

Згідно даних земельно-облікових документів за його домоволодінням станом на 1991 рік рахувалась земельна ділянка площею 0,36 га.

З 1992 року по земельно-облікових документах за його домоволодінням стала рахуватись земельна ділянка площею 0,58 га.

Рішенням 14 сесії 21 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 15.12.1993 року ОСОБА_3 надано земельну ділянку, площею 0,58 га в с. Яришівка, вул. Леніна, 186, з них 0,25 га для житлового будівництва, 0,33 га для особистого селянського господарства, що також підтверджується архівною довідкою №04-01/14 від 24.01.2012 року, виданою архівним відділом Тиврівської райдержадміністрації Вінницької області.

В подальшому рішенням Яришівської сільської ради 0,22 га із його земельної ділянки було виділено його дочці, ОСОБА_9. Її земельна ділянка знаходиться через дорогу. За його ж двором фактично залишилось 0,36 га.

Рішенням 18 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 07.08.2008 року ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, передано у власність ОСОБА_3 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,0389 га для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 25.05.2012 року вказане рішення скасовано.

10.02.2010 року ним отримано державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,0389 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.07.2012 року вказані державні акти визнано недійсними .

Рішенням 15 сесії 6 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 19.10.2012 року Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по визначенню та встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою по визначенню та встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Яришівської сільської ради в межах населеного пункту с. Яришівка вул. Леніна №186, загальною площею 0,36 га, в т.ч. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,11 га.

Рішенням 19 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 05.09.08 Про передачу земельних ділянок у приватну власність передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 0,22 га для будівництва і обслуговування жилих будинків та господарських споруд та 0,04 га для ведення особистого селянського господарства, загалом 0,26 га.

Згідно з актом обміру земельних ділянок від 18/06/2013 року, складеного комісією в складі сільського голови Яришівської сільської ради ОСОБА_10, спеціаліста відділу держземагенства України у Тиврівському районі ОСОБА_11, депутата Яришівської сільської ради ОСОБА_12 встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_4 становить 0,348 га, громадянина ОСОБА_3 - 0,312 га., тобто у ОСОБА_4 знаходиться в користуванні на 0,088 га більше, ніж йому було надано вказаним вище рішенням сільської ради (0,348га - 0,26 га = 0,088 га), а в користуванні ОСОБА_3 на 0,048 га менше, ніж встановлено рішенням Яришівської сільської ради від 19.10.2012 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по визначенню та встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (0,36га - 0,312га = 0,048 га).

Згідно з актом обміру земельних ділянок від 13.03.2014 року, складеним комісією в складі провідного спеціаліста сектору кадастру відділу Держземагенства України у Тиврівському районі ОСОБА_11, спеціаліста із земельних питань Яришівської сільської ради ОСОБА_13, депутатів Яришівської сільської ради ОСОБА_14, ОСОБА_15, в присутності дільничних інспекторів Гніванського МВМ Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_16, ОСОБА_17 та сусідів-землекористувачів суміжних земельних ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, виявлено, що земельна ділянка ОСОБА_4 становить 0,3365 га, що в порівнянні з рішенням 19 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради від 05.09.2008 року є на 0,0765 га більше (0,3365 га - 0,26га - 0,0765 га), а земельна ділянка ОСОБА_3 становить 0,2812 га, що в порівнянні з рішенням 15 сесії 6 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 19.10.2012 року Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по визначенню та встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на 0,0788га менше (0,36га -0,2812га = 0,0788га).

Таким чином із вказаного вище очевидно, що в користуванні ОСОБА_3 знаходиться земельна ділянка значно менша, ніж йому виділено у приватну власність рішенням 14 сесії 21 скликання Яришівської сільської ради від 15.12.1993 року Про приватизацію земельних ділянок (0,58га), та рішенням 15 сесії 6 скликання Яришівської сільської ради від 19.10.2012 року Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по визначенню та встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (0,36 га), а в користуванні ОСОБА_4 знаходиться в користуванні земельна ділянка значно більша, ніж йому передано у власність рішенням 19 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 05.09.08 Про передачу земельних ділянок у приватну власність (0,26га).

Із ОСОБА_4 з цього приводу у них виникають багаторічні спори за межу, оскільки він вважає, що той користується приблизно 0,07 га його земельної ділянки, проте вважає, що це його земельна ділянка.

Крім того, відповідно до акту № 946-ПП перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.11.2012 року, складеного головним державним інспектором відділу по Центральному регіону управління контролю за будівництвом об'єктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду №2 інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області ОСОБА_18, листів інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, ОСОБА_4 самовільно без розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, а також без поданого Повідомлення про початок виконання будівельних робіт в період з 2009 по 2011 роки здійснено будівництво господарської будівлі, окремо стоячого фундаменту та фундаменту прибудованого до існуючого житлового будинку, частина якої знаходиться на його земельній ділянці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або споруджуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов'язання ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту частину його земельної ділянки та привести її у стан, який існував до порушення його прав, в т.ч. з урахуванням знесення самовільних забудов.

Стягнути з відповідача судові витрати .

02.02.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Яришівської с/ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування рішення в якій вказує,

що він, ОСОБА_3, є власником житлового будинку в с. Яришівка, Тиврівського району, Вінницької області по вул. Леніна, 186.

Будинок належав його матері, ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.1989 року.

Згідно даних земельно-облікових документів за його будинком станом на 1991 рік рахувалась земельна ділянка площею 0,36 га.

З 1992 року по земельно-облікових документах за його домоволодінням стала рахуватись земельна ділянка площею 0,58 га.

Рішенням 14 сесії 21 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 15.12.1993 року ОСОБА_3 надано земельну ділянку площею 0,58 га в с.Яришівка, вул. Леніна, 186, з них 0,25 га для житлового будівництва, 0,33 га для особистого селянського господарства, що також підтверджується архівною довідкою № 04-01/14 від 24.01.2012 року, виданою архівним відділом Тиврівської райдержадміністрації Вінницької області.

Згідно з актом обміру земельних ділянок від 18/06/2013 року, складеного комісією в складі сільського голови Яришівської сільської ради ОСОБА_10, спеціаліста відділу держземагенства України у Тиврівському районі ОСОБА_11, депутата Яришівської сільської ради ОСОБА_12, встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_3 0,312 га.

Згідно з актом обміру земельних ділянок від 13.03.2014 року виявлено, що земельна ділянка ОСОБА_3 становить 0,2812 га.

Згідно Протоколу засідання правління №10 від 30 вересня 1988 року ухвалено виділити ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га.

Згідно рішення Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області 14 сесія 21 скликання, вирішено передати у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,31 га в с. Яришівка Тиврівського району Вінницької області, по вул. Леніна, 184.

Згідно наданих виконавчим комітетом Яришівської сільської ради 19.01.2015 року відомостей, будинок ОСОБА_5 з 70-х років минулого століття має адресу с. Яришівка, вул. Леніна, 184 А, таким чином вказане вище рішення Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області 14 сесії 21 скликання не відповідає дійсності, оскільки ним надано земельну ділянку ОСОБА_5 на земельній ділянці, що належала ОСОБА_19 В даний момент існує два різних рішення на одну й ту ж саму земельну ділянку, однак на різних громадян. Оскільки дана ділянка належить ОСОБА_6, а тому рішення є незаконним та підлягає до скасування.

Згідно рішення Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області 18 сесія 5 скликання № 37 від 05.09.08 року, ОСОБА_6 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування будинків і господарських споруд, 0,14 га - для ведення особистого селянського господарства, загалом - 0,39 га.

Однак в подальшому ОСОБА_6 приватизувала та отримала державні акти на земельні ділянки, загальною площею 0,47 га, що суперечить сказаному вище рішенню - в частині площі земельних ділянок, оскільки вона значно більша, ніж було надано в приватну власність. Інших рішень, які б вказували на виділення ОСОБА_6 додаткової земельної ділянки на надіслані запити сільська рада не надала, оскільки вони відсутні.

Тому з огляду на вищевикладене дані державні акти є незаконними та підлягають до скасування.

Оскільки площі земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_5 безпідставно збільшені, ОСОБА_6 за рахунок ОСОБА_5, а ОСОБА_5 за рахунок його, площа його земельної ділянки зменшилась, та на даний момент становить приблизно 0,28 га, хоча згідно рішення Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області 14 сесії 21 скликання за його адресою - с. Яришівка, вул. Леніна 186 закріплено та надано йому в приватну власність земельну ділянку площею 0,58 та.

Вказане вище є грубим порушенням його прав землекористувача.

Крім того згідно рішення 19 сесії 5 скликання Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 05.09.08 № 37 Про передачу земельних ділянок у приватну власність передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 0,22 га для будівництва і обслуговування жилих будинків та господарських споруд та 0,04 га - для ведення особистого селянського господарства, загалом 0,26 га. Однак згідно наданих та наявних у справі доказів площа фактичного землекористування складає 0,34 га, що значно більше, ніж йому надано згідно правовстановлюючих документів, оскільки перевищує площу земельної ділянки, наданої ОСОБА_4 у власність, що свідчить про те, що він користується частиною чужої, а саме його, земельної ділянки.

Згідно акту визначення фактичного землекористування ОСОБА_3 та ОСОБА_5, рекомендовано встановити межові знаки земельної ділянки ОСОБА_5 згідно Протоколу загальних зборів колгоспу ім. Куйбишева від 30.09.1988 року, з чим ОСОБА_5 погодилась.

Згідно акту обстеження меж від 24.10.2008 року, після обстеження земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, рекомендовано вказаним громадянам звернутись спільно до компетентних органів для обміру та виготовлення технічної документації на вказані земельні ділянки. Вказане вище свідчить про неможливість встановити площу його земельної ділянки без врахування площ сусідніх земельних ділянок, що і стало причиною звернення до суду із даним позовом до вказаних вище відповідачів. Також для вірного вирішення справи слід враховувати площу земельної ділянки ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Такі ж роз'яснення містяться і в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Оскільки неодноразові звернення до Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області позитивних результатів не дали, в зверненні до суду бачить єдиний спосіб захисту його порушених прав та законних інтересів.

Просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_3, що знаходиться за адресою с. Яришівка Тиврівського району Вінницької області, по вул. Леніна, 186.

Зобов'язати ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки ОСОБА_3, що знаходиться за адресою с. Яришівка Тиврівського району Вінницької області, по вул. Леніна, 186;

Зобов'язати ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки ОСОБА_3, що знаходиться за адресою с. Яришівка Тиврівського району Вінницької області, по вул. Леніна, 186;

Визнати недійсними та скасувати державні акти ОСОБА_6 на земельні ділянки що перебувають у її власності за адресою: с. Яришівка Тиврівського району Вінницької області, по вул. Леніна, 184;

Скасувати рішення Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області 14 сесії 21 скликання від 15.12.1993 року в частині надання ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 0,31 га за адресою: с. Яришівка Тиврівського району Вінницької області, вул. Леніна, 184;

Стягнути з відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 свої позови підтримав, просить їх задовольнити з підстав, викладених у заявах .

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 пояснив, що законним є рішення Яришівської с/ради від 15.12.1993 р., де ОСОБА_3 надано земельну ділянку площею 0,58 га в с. Яришівка по вул. Леніна, 186. Решта рішень про менші площі скасовані. За будинком № 186, що належить ОСОБА_3 до 1993 р. рахувалась площа 0,36 га., на даний момент є 0,28 га, податок він сплачує за 0,36 га. Рішенням надано ОСОБА_5 земельну ділянку № 184, а ділянка №184 - це земельна ділянка ОСОБА_6, тому рішення є незаконним.. За будинком № 186, що належить ОСОБА_3 до 1993 р. рахувалась площа 0,36 га. Рішенням № 18 ОСОБА_4 надано 0,26 га. Згідно актів обміру виявилось 0,34 га. ОСОБА_20 акти скасовано. У ОСОБА_21 було 0,29 га. Земля в користуванні не закріплена жодним рішенням. Письмової згоди на вилучення у нього земельної ділянки для ОСОБА_22 позивач не давав. Так як є акти обмірів земельних ділянок позивача та відповідачів, розмір яких не співпадає з рішеннями про їх надання, значить межі було зміщено. ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку не має.

Щодо строку позовної давності були звернення до різних органів, ОСОБА_3 намагався врегулювати спір в позасудовому порядку, докази чого є в матеріалах справи.

Звертає увагу, що в судовому засіданні представник Яришівської сільської ради пояснила, що в 2008 році земельні ділянки надавалися по фактичному користуванню, як стояли паркани, так і надавали без погодження із сусідніми землекористувачами. Чи було захоплення питання не досліджувалося. Земельна ділянка ОСОБА_6 близько 0,47 га, передано їй у приватну власність 0,39га. В 1993 р. ОСОБА_5 додано 0,06 га, ОСОБА_4 користується 0,34 га, рішенням йому виділено 0,26 га . Таким чином утворилося захоплення земельних ділянок. Просить позови задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, пояснив, що в 2008 році купив житловий будинок з господарськими спорудами та город в с.Яришівка по вул. Леніна, 187 у ОСОБА_21 На той час був паркан між його ділянкою та ділянкою позивача. ОСОБА_3 з дружиною паркан розібрали. Комісія на місці встановила межові знаки. Рішенням Яришівської сільської ради йому передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,29 га. Він замовив технічну документацію . Виявилося, що в державних актах були допущені помилки: невірно вказані межові знаки та площа земельної ділянки. За його позовом рішенням суду державні акти визнано недійсними. Він користується своєю земельною ділянкою. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 позов не визнав, надав заперечення на позовну заяву в якому вказує, що позивач в частині, що стосується ОСОБА_5, посилається на те, що згідно Протоколу засідання правління №10 від 30.09.1988р. ухвалено виділити ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га., але рішенням Яришівської сільської ради Тиврівського району 14 сесії 21 скликання, передано у власність земельну ділянку площею, 0,31 га в с. Яришівка, вул. Леніна, 184, через що рішення підлягає скасуванню. Позивач вважає, що площа земельної ділянки ОСОБА_5 збільшилась за рахунок його земельної ділянки, тому порушено його право землекористування. Вимоги позивача щодо усунення перешкод в користуванні його земельною ділянкою, зобов'язання ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в с. Яришівка, Тиврівського району, по вул. Леніна, 186 та скасування рішення Яришівської сільської ради 14 сесії 21 скликання від 15.12.1993 р. в частині надання ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 0,31 га за адресою с. Яришівка, Тиврівського району, по вул. Леніна, 184 вважає безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, ст. 16 ЦК України гарантує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Необхідним є визначення чи порушене право чи інтереси позивача і в чому це полягає. Позивач посилається на порушення свого права, проте необхідним є встановлення яке конкретно його право порушено.

В провадженні Ленінського районного суду м. Вінниці перебувала справа за позовом ОСОБА_5 до Яришівської сільської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3М, про визнання протиправним та скасування рішення Яришівської сільської ради 18 сесії 5 скликання від 07.08.2008 р. Постановою від 25.04.2012 р. позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Яришівської сільської ради 18 сесії 5 скликання від 07.08.2008 р. Про затвердження технічної документації та видачу державних актів на право власності на земельну ділянку.

Проте ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_5, в якій просить зобов'язати усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками, шляхом заборони вчинення будь-яких дій по перешкоджанню встановлення твердого межового знаку (паркану) відповідно до меж земельної ділянки площею 0,0389 га, кадастровий номер :02:002:0234, визначених державним актом серії ЯЛ № 194315 від 10.11.2010 року, що призначена для ведення особистого селянського господарства; та земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:002:0233, визначених державним актом серії ЯЛ № 194314 від 10.11.2010 року, що призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання недійсними вищевказаних державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ № 194315 та серії ЯЛ № 194314.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.07.2012 р. в задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками відмовлено. Зустрічний позов про визнання недійсними державних актів задоволено. Визнано недійсними видані ОСОБА_20 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 194315, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 28 та ОСОБА_20 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 194314, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 27, що видані ОСОБА_3 10.11.2010 року .

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.07.2012 р. встановлено, що з наведених обставин, виходячи із змісту ст. ст. 116, 118 ЗК України, оскаржувані державні акти на право власності на земельні ділянки визнано недійсними, а відтак первісний позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування земельними ділянками задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги до ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку то відповідно до ст. 1 Закону України Про державний контроль за використанням і охороною земель містить визначення самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме - самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Позивач, посилаючись на ст. 212 ЗК України просить суд зобов'язати ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку ОСОБА_3, проте не надає правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування .

З листа відділу Держкомзему у Тиврівському районі Вінницької області від 22.12.2012 р. вбачається, що 02.11.2012 року інформація про земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 вилучена з бази даних АС ДЗК.

Отже, право власності або користування у позивача не зареєстроване, земельна ділянка також, тому відсутні підстави для заявлення вимоги про усунення перешкод у правах які не виникли і які відсутні.

Крім того згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так належних і допустимих доказів в розумінні вимог ч. 2 ст. 59, ст. 143 ЦПК України Закону України Про державний контроль за використанням і охороною земель. Ст. 53-1 КУпАП позивач суду не надає, що свідчить про безпідставність та необгрутнованість даної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги про скасування рішення Яришівської сільської ради то земельна ділянка як позивачу, так і відповідачу ОСОБА_5 передавалась у власність сільською радою одночасно: 15.12.1993 р. Про наявність вказаного рішення позивачу було відомо ще в 1993 році, однак з вимогою він звернувся лише в 2015 році (через 22 роки), спір по межі виник між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 ще в 2008 році, що вбачається із багаточисельних актів та відповідей державних органів, отже із спливом строків позовної давності, (ст. ст. 257, 261 ЦК України, п. 27 постанови пленуму ВСУ Про практику застосування земельного законодавства при вирішенні цивільних справ від 16.04.2004 N 7), тому в задоволені позову щодо визнання даного рішення незаконним слід відмовити також із підстав пропуску позивачем строків звернення до суду.

Крім того, позивач в заявленому позові обґрунтовує порушення прав своїх прав лише тим, що в рішенні про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 від 15.12.1993р. зазначена адреса Леніна, 184 і зазначає про те, що на той час за цим номером рахувалось домоволодіння ОСОБА_6, тоді як сам же додає до позову копію рішення також від 15.12.1993 р. про передачу у власність земельної ділянки йому, в якому зазначена адреса вул. Леніна, 186 і робить безпідставний та необґрунтований жодним доказом висновок про те, що земельна ділянка ОСОБА_6 збільшилась за рахунок земельної ділянки ОСОБА_5, а ОСОБА_5 - за рахунок земельної ділянки, право на яку має він .

ОСОБА_23 в розумінні вимог ст. 45 ЦПК України не може представляти і захищати права та інтереси ОСОБА_6, тому доводи позивача про те, що в звязку із зазначенням в рішенні Яришівської сільської ради вул. Леніна, 184 з огляду на те, що ОСОБА_23 є власником будинку і земельної ділянки по вул. Леніна, 186 порушуються його права та охоронювані законом інтереси є безпідставними.

Вважає, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів про наявність підстав для задоволення поданого ним позову порушення його прав на земельну ділянку.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суду не надано висновку експерта та жодного доказу про зайняття ОСОБА_5 земельної ділянки ОСОБА_3

Просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Яришівської сільської ради в частині вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення ОСОБА_5 земельної ділянки, скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 в зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю та спливом строків для звернення до суду з позовною вимогою про визнання недійсним та скасування рішення.

Відповідачка ОСОБА_6 позов не визнала, пояснила, що земельну ділянку успадкувала після смерті матері. В наданій заяві / а.с. 193, 225/ зазначила, що не є навіть сусідкою позивача

Представник Яришівської сільської ради ОСОБА_10 позов не визнала, пояснила, що за господарством ОСОБА_6 рахувалась земельна ділянка, площею 0.60 га, тепер значно менше. Межу сусіди узгодили і питань нема. У ОСОБА_3 числилось 0,58 га землі, з них 0,25 га через дорогу від господарства Так як він відмовився від тієї землі, її надали його дочці - ОСОБА_22 У ОСОБА_3 була встановлена межа з ОСОБА_4, але він вирвав межові знаки рейки Розміри земельних ділянок не сходяться з рішеннями сільської ради, так як раніше земельні ділянки міряли сажнем, а тепер проводиться аерозйомка . У ОСОБА_5 № 184 А, а земельна ділянка, якою вона користується згідно рішення № 184 . При проведенні обмірів земельних ділянок сторін влізли на земельну ділянку Бронзова. Судова тяганина з ОСОБА_3 продовжується вже вісім років. Просить в задоволенні позовів відмовити.

Свідок ОСОБА_13 показала, що була членом комісії при проведенні обмірів земельних ділянок. Завдання було виміряти межі. Акти складалися колегіально. Було два депутата, два дільничних інспектори, всі сусіди. Обміри проводилися за допомогою рулетки. ОСОБА_3 казав встановити фактичні межі.

Свідок ОСОБА_14 показала, що вона, як депутат, була запрошена до сільської ради, де за заявою ОСОБА_3 з участю представників сільради та земельного відділу міряли межі його земельної ділянки. На місці склали акт. ОСОБА_3 акт підписав. Скільки кому наміряли, не памятає.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що продав ОСОБА_4М будинок в с. Яришівка, який успадкував від батька. Коли ОСОБА_4 робив фундамент паркан між ділянками ще стояв.

Свідок ОСОБА_11, провідний спеціаліст відділу Держкомзему у Тиврівському районі, пояснив, що неодноразово був присутнім при встановленні межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 будинок купив. Від межі збудовані погріб і вбиральня. При купівлі будинку розмір земельної ділянки згідно даних БТІ становив близько 0.356 га. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можна змістити межу так як є господарські споруди. Будинок ОСОБА_3 знаходиться за 0,5 м. від межі, один раз при обмірах було 0,8 м. Ратушняк зробив 1,5 м. Коли купувався будинок погодження меж не вимагалось. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 межа не визначена. В 1993 році межа проходила за 0,.5 м. від скапу будинку, коли міряли останній раз за1,5 м. від будинку ОСОБА_3 Земельна ділянка ОСОБА_5 була шириною 18 м , стала 15 м. При проведенні обмірів брались рішення сільської ради, розміри ділянок не співпадають.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовів слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з правилами ч. ч. 1,3 ст. 125 ЗК України право власності та постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

При наявності спору між сторонами з приводу визначення розмірів і меж їх земельних ділянок, законності виданих правовстановлюючих документів, без його вирішення неможливо розглядати спір з приводу усунення перешкод власнику у користуванні земельною ділянкою.

Згідно з положеннями Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення питання про надання земельної ділянки в користування чи власність віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, у цьому випадку - Яришівської сільської ради Тиврівського району. Згідно приписів ст. 152 ч. 2 ЗК України усунення будь-яких порушень прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, може вимагати власник земельної ділянки або землекористувач.

Відповідно ж до статей 116, 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно договору купівлі продажу від 01.06.1989 року ОСОБА_8 мати позивача ОСОБА_3 купила у ОСОБА_24 та ОСОБА_25 жилий будинок площею 19,5 кв. м. в с. Яришівка по вул. Леніна, 186 на присадибній земельній ділянці колгоспу ім. Куйбишева с. Яришівка.

ОСОБА_3 даний будинок належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 12.02.1992 року державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори ОСОБА_26 після смерті матері ОСОБА_8 Згідно свідоцтва будинок розташований на земельній ділянці.. Дані про розмір земельної ділянки в договорі та матеріалах БТІ відсутні.

Згідно запису в погосподарській книзі за домоволодінням №186 по вул. Леніна в с. Яришівка до 1992 року рахувалась земельна ділянка, розміром 0,36 га, з 1992 року 0,58 га.

Рішенням Яришівської сільської ради від 15.12.1993 р. ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,58 га, для обслуговування житлового будинку -0,25 га та для ведення особистого селянського господарства 0, 33 га в с. Яришівка, по вул. Леніна, 186, яке затверджене рішенням 14 сесії 21 скликання Яришівської сільської ради від 15.12.1993р., що стверджується архівною довідкою Тиврівської РДА.

Земельна ділянка ОСОБА_3, як пояснила представник Яришівської сільської ради ОСОБА_10, та що стверджує в своїй позовній заяві від 02.09.2014 р. / а.с.3/ позивач, складалася з двох частин. 0,22 га із його земельної ділянки, яка знаходиться через дорогу від його двору, було виділено дочці позивача ОСОБА_9

ОСОБА_27 10.11.2010 р. було видано ОСОБА_20 акт серії ЯЛ № 194315 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0389 га, кадастровий номер :02:002:0234, та ОСОБА_20 акт серії ЯЛ № 194314 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:002:0233, що знаходяться в с.Яришівка Тиврівського району, по вул. Леніна, 186.

ОСОБА_20 акти видані на підставі рішення 18 сесії 05 скликання Яришівської сільської ради від 07.08.2008 року, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та вирішено передати у власність та видати державні акти ОСОБА_3 на вказані земельні ділянки .

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 25.04.2012 р. рішення Яришівської сільської ради 18 сесії 5 скликання від 07.08.2008 р Про затвердження технічної документації та видачу державних актів на право власності на земельну ділянку за позовом ОСОБА_5 визнано протиправним та скасовано. Рішення набрало законної сили 08.05.2012 р.

Рішенням Тиврівського районного суду від 12 липня 2012 року визнано недійсними видані ОСОБА_20 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 194315, та ОСОБА_20 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 194314, що видані на ім'я ОСОБА_3 10.11.2010 року .

З листа відділу Держкомзему у Тиврівському районі Вінницької області від 22.12.2012 р. вбачається, що 02.11.2012 року інформація про земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 вилучена з бази даних АС ДЗК.

Отже, право власності або користування у позивача не зареєстроване, земельна ділянка також, тому відсутні підстави для предявлення вимоги про усунення перешкод у правах які не виникли і які відсутні.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування..

30.09.1988 р. рішенням зборів уповноважених колгоспу ім. Куйбишева с. Яришівка ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку, площею 0,25 га, що стверджується витягом з протоколу №10.

Рішенням Яришівської сільської ради від 15.12.1993р. ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,31 га для обслуговування житлового будинку -0,25 га та для особистого селянського господарства 0, 06 га в с. Яришівка, по вул. Леніна, 184., яке затверджене рішенням 14 сесії 21 скликання Яришівської сільської ради від 15.12.1993р. , що стверджується архівною довідкою Тиврівської РДА .

Згідно договору купівлі продажу від 14.07.2008 р. ОСОБА_4 придбав житловий будинок з господарськими спорудами в с.Яришівка по вул. Леніна, 187 .

Рішенням Яришівської сільської ради № 37 від 05.09.08 про передачу земельних ділянок у приватну власність передано земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4 площею 0,22 га, ОСОБА_6 0,25 га.; для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 площею 0,04 га, ОСОБА_6 0,14 га.

Рішенням Тиврівського районного суду від 01.11.2011 року (справа № 2-776/11) за позовом ОСОБА_4 визнано недійсними державні акти серії ЯЛ № 229150 на право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, та державний акт серії ЯЛ № 22915 на право власності на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по вул.Леніна,187 в с.Яришівка, Тиврівського району, видані на його імя 24.09.2010 року.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як пояснив позивач ОСОБА_3, відповідачі у справі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, представник Яришівської сільської ради ОСОБА_10, допитані свідки та інші зібрані у справі докази, межі суміжних із позивачем земельних ділянок на даний час чітко не встановлені. Звідси, неможливо встановити і наявність їх переміщення в будь яку сторону.

В своїй позовній заяві ОСОБА_3 зазначає про неможливість встановити площу його земельної ділянки без врахування площ сусідніх земельних ділянок та земельної ділянки ОСОБА_6, однак. Звертається до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позивач у справі ОСОБА_3М . не довів в чому саме полягає порушення його прав чи інтересів з боку відповідачів. Доказів того, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 користуються земельною ділянкою позивача, а ОСОБА_6 земельною ділянкою ОСОБА_28 суду не надано. Не надано і доказів того, що позивач сплачує податок за земельну ділянку площею 0, 36 га.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_6 не уповноважувала позивача на захист своїх інтересів, тому він не може представляти і захищати її права та інтереси в даній справі. Доводи позивача про те, що в звязку із зазначенням в рішенні Яришівської сільської ради земельної ділянки ОСОБА_6 по вул. Леніна, 184, а не 184 а , порушуються інтереси ОСОБА_3, який є власником будинку і земельної ділянки по вул. Леніна, 186 , є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 116, 118, 126, 152, 153 ЗК України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Яришівська сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Яришівської сільської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування рішення, відмовити .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати за надання правової допомоги в сумі 2680 (дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ліщишина М. Ю.