Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Декаленко В. С. ,

при секретарі Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, треті особи: Житлово-будівельний кооператив «Верстат-10», Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.05.1978 року був укладений шлюб з ОСОБА_5. Від шлюбу у них народилось двоє дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які на даний час є повнолітніми. Заповіту щодо вказаної квартири, не було складено.

Зазначає, що 01.06.1982 року ОСОБА_5 виконавчим комітетом Київської міської ради було видано ордер № НОМЕР_2 серія Ж на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат жилою площею 43,72 кв.м. (загальна площа квартири становить 69,6 кв.м.) та є кооперативною, розташована у будинку Житлово-будівельного кооперативу «Верстат-10».

Посилається на те, що загальна сума пайового внеску за квартиру, згідно довідки виданої ЖБК «Верстат-10» № 7/2 від 18.07.2014 року становить 10 734, 20 крб., які були повністю сплачені в січні 1992 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_3). Однак за своє життя ОСОБА_5, який був членом ЖБК «Верстат-10» не встиг отримати свідоцтво про право власності та провести державну реєстрацію квартири.

На даний час у вищезазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується довідкою ЖБК «Верстат-10» від 01.10.2014 року.

Мотивує вимоги тим, що як на день смерті ОСОБА_5 так і до теперішнього часу вона користується вищезазначеною квартирою, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. І оскільки вона проживала з ОСОБА_5 разом з 1978 року, вели спільне господарство, вартість квартири була сплачена за спільні кошти, враховуючи те, що заповіт за своє життя ОСОБА_5 не склав, вона після смерті чоловіка у встановлений законом термін звернулась до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Листом від 25.07.2014 року (вих. № 2/49/02-14) Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи свою відмову тим, що відсутній правовстановлюючий документ на квартиру.

Зазначає, що сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також звернулись із заявою про відмову у прийнятті спадщини до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, а інших спадкоємців немає.

Посилається на те, що відповідно до ст.ст. 1261, 1268, 1270, 1297 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо потягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Звертає увагу суду на те, що вона звернулась до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану квартиру, тому її право власності не визнається.

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 328, 384, 392, 1261, 1268, 1270, 1297 ЦК України звертається з даним позовом до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно померлого ОСОБА_5, а саме: квартиру АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримують з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просять суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, треті особи та представники третіх осіб в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника відповідача до суду надано заяву про слухання справи у їх відсутність та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства, від представників третіх осіб ЖБК «Верстат-10», Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контри та третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4 до суду надано заяви про слухання справи у їх відсутність.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність зазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 20.05.1978 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, Серії НОМЕР_4, актовий запис № 8 ( а.с. 4-а).

Від шлюбу сторони мають двох синів ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується наданими суду Свідоцтвами про народження (а.с.7-8).

Як вбачається з наданих суду матеріалів, 01.06.1982 року виконавчим комітетом Київської міської ради ОСОБА_5 було видано ордер № НОМЕР_2 серія Ж на кооперативну квартиру АДРЕСА_1, складається з трьох житлових кімнат загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 43,72 кв.м., розташована у будинку Житлово-будівельного кооперативу «Верстат-10», на склад сімї 3 особи - ОСОБА_5, дружина - ОСОБА_2, син - ОСОБА_3 (а.с.14-15).

Згідно Довідки ЖБК «Верстат-10» від 18.07.2014 року за № 7/2 (а.с.13), сума пайового внеску за квартиру складає 10 734, 20 крб. Сплачена в січні 1992 року, в повному обсязі, що складає суму паєнакопичення. Членом ЖБК з 01.06.1982 року є ОСОБА_5

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 62 років помер ОСОБА_5 і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13-15, 16, 136-149).

Стаття 1216 ЦК України, визначає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що за свого життя ОСОБА_5 заповіту не склав, а тому спадкоємцями за законом першої черги є його дружина та діти, інших спадкоємців в померлого немає.

Зі змісту статті 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статті 1269 та 1270 ЦК України, визначають, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка вчинила юридично значимі дії направлені на прийняття спадщини, а саме, подала відповідну заяву до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори (а.с.138), однак державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 18, 148).

Крім того в наданих суду матеріалах спадкової справи № 432/2014 (а.с.138,139) наявні заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відмову їх від належної частини спадкового майна після смерті батька, що підтверджує пояснення позивачки в суді щодо відсутності інших спадкоємців після смерті чоловіка.

Зі змісту ст.ст. 15-16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може зокрема бути визнання права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Зокрема однією із підстав набуття права власності, є спадкування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначив Пленум Верховного суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Судом встановлено, що покійний ОСОБА_5 був членом ЖБК «Верстат-10» і на день його смерті всі пайові платежі за квартиру були сплачені, що підтверджено Довідкою ЖБК «Верстат-10» від 18.07.2014 року № 7/2, а тому виходячи з вищезазначених розяснень Пленуму Верховного суду України, квартира АДРЕСА_1 входить до складу спадщини.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розяснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що позивачка є спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_5 до складу спадщини якого входить спірна квартира на яку він не встиг за життя отримати свідоцтво про право власності (оформити правовстановлюючий документ), суд приходить до висновку, що обраний позивачкою такий спосіб захисту свого порушеного права, як визнання за нею як за спадкоємцем права власності на спадкове майно, є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивачки, а тому може бути застосований судом.

Статті 10, 11, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 213-214, 218, 221, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко