Справа №577/1525/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман В.В.
Номер провадження 22-ц/788/805/15 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

29 квітня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Сибільової Л. О. , Ільченко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2015 року

у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції, заінтересовані особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2015 року у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення подання державного виконавця.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, державний виконавець зазначав, що на виконанні у ВДВС Конотопського МУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-201, виданий 11.03.2008 р. Козятинським міськрайонним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від виконання якого він ухиляється, внаслідок чого станом на 17.03.2015 року виникла заборгованість у розмірі 20372,06 грн.

Державний виконавець також зазначав, що ним були вчинені вичерпні дії, передбачені чинним законодавством, щодо розшуку виявлення майна, належного боржникові на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості, а саме: перевірено майновий стан боржника за місцем мешкання, отримано відповідь з реєструючих установ, згідно яких за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, транспортні засоби, земельні ділянки не зареєстровано, джерел отримання доходу боржником також не виявлено.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 року передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до норм ЦПК України та Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (ст. 6 вказаного Закону) одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене у частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, з врахуванням викладеного вище обґрунтовано зазначив, що заявником не надано суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, який і зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Зокрема, державним виконавцем в поданні не наведено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов'язання та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник має намір виїхати за межі України або безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця. Навпроти, як вбачається зі змісту пояснень ОСОБА_3, наданих начальнику ВДВС Конотопського МУЮ, він не відмовляється від виконання рішення суд щодо сплати аліментів на утримання його неповнолітнього сина, проте через скрутні життєві обставини позбавлений можливості виконувати його в повному обсязі, частково сплачує аліменти, щодо заборгованості обізнаний, яку зобов'язується погасити (а.с.5). Крім того, в поданні також не зазначено чи має ОСОБА_3 закордонний паспорт, заявником не надані докази про те, що ОСОБА_3 збирається виїхати за межі країни.

Також висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні подання державного виконавця щодо відмови у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (номер заяви 28975/05), суд визнав порушення п. 2 та 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції по захисту прав людини та основоположних свобод, в зв'язку з необґрунтованим втручанням в право заявника на виїзд з країни. Оскільки в якості обґрунтування обмеження права заявника на виїзд з країни, служба судових виконань посилалась на несплату заборгованості по судовому рішенню добровільно, не зазначивши ніяких інших причин для застосування даної міри, не пояснивши, як обмеження на виїзд може допомогти меті стягнення заборгованості і не вивчивши особистого становища заявника та інші відповідні обставини справи. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що національна влада не виконала своїх обов'язків по забезпеченню того, що будь-яке втручання в право особи на виїзд з країни, виправдано і співрозмірно на протязі всього терміну його дії у відповідних обставинах справи. Таким чином, втручання не було необхідним в демократичному суспільстві.

Доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують.

За таких обставин, коли суд постановив ухвалу з дотриманням вимог закону підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Тому керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції відхилити.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -