Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/5475/14-ц Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року банк звернувся до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначив, що 07.02.2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № ZRZ0GA00004234, згідно якого останній отримав кредит в сумі 17000,00 доларів США на термін до 06.02.2028 року. В зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань боржником, станом на 28.08.2014 року утворилася заборгованість в сумі 14632,18 доларів США, яка складається з: 13006,98 доларів США - заборгованості за кредитом; 810,74 доларів США - заборгованості по процентам; 19,28 доларів США - заборгованості по комісії. За порушення зобов»язань нараховано 80,68 доларів США пені; 18,62 доларів США - штрафу (фіксована частина) та 695,88 доларів США - штрафу (процентна складова). Просив стягнути вказані суми.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі представник апелянта просить рішення суду скасувати, постановити нове - про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд повинен був постановити заочне рішення; безпідставно стягнуто всю заборгованість достроково; позивачем пропущено строк позовної давності; розрахунок заборгованості є необгрунтованим; судом не враховано те, що відповідач не знав про збільшення банком відсоткової ставки та порушено порядок направлення сторонам копії рішення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.02.2008 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір № ZRZ0GA00004234, згідно якого останній отримав кредит в сумі 17000,00 доларів США на термін до 06.02.2028 року. Вказаним договором відсоткова ставка встановлювалася у розмірі 1 відсотка на місяць та передбачалася можливість зміни відсоткової ставки в одностороннньому порядку банком, про що останній повинен був повідомити позивача письмово (а.с. 11-14).

Як вбачається з матеріалів справи, підвищення відстокової ставки мало місце в жовтні 2008 року.

Позивач стверджує про те, що про дане підвищення повідомив відповідача у відповідності до умов договору, проте документи, що свідчать про направлення відповідного листа, знищені за терміном зберігання.

Як вбачається з виписки по рахунку відповідача, останній здійснював погашення заборгованості з врахуванням збільшеної відсоткової ставки.

Поскільки графіком погашення заборгованості встановлювалися конкретні щомісячні платежі, що відрізняються від сплачуваних ним сум, така різниця є суттєвою, коллегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачу було відомо про підвищення відсоткової ставки.

Оскільки нормами чинного законодавства не передбачено зберігання документів, що підтверджують направлення кореспонденції з спірних питань до часу, коли у сторін виник спір, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на порушення умов договору в цій частині, є безпідставним.

З розрахунку заборгованості вбачається, що у зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань боржником, станом на 28.08.2014 року утворилася заборгованість в сумі 14632,18 доларів США, яка складається з: 13006,98 доларів США - заборгованості за кредитом; 810,74 доларів США - заборгованості по процентам; 19,28 доларів США - заборгованості по комісії. За порушення зобов»язань нараховано 80,68 доларів США пені; 18,62 доларів США - штрафу (фіксована частина) та 695,88 доларів США - штрафу (процентна складова) (а.с. 6-9).

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтями 610-611 ЦК передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитом.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виходячи із змісту вказаної норми права, та враховуючи неодноразові порушення позичальником вимог договору щодо повернення чергової частини кредитних коштів, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що для дострокового стягнення частини позики у суду першої інстанції не було підстав.

Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частина 4 статті 267 ЦК передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ст. 259 ЦК, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вбачається з п.п. 5.5 кредитного договору, сторони дійшли згоди про збільшення термінів позовної давності до 5 років.

Саттею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з позовної заяви, банк звернувся з позовом 16.12.2014 року.

З урахуванням встановленого договором п»ятирічного строку позовної давності, цей строк може застосовуватись щодо платежів, які повинні були бути здійсненими боржником до 16.12.2009 року.

З розрахунку заборгованості та виписки з рахунку відповідача (а.с. 6-9, 36-39, 48-86) вбачається, що в період до листопада 2014 року відповідач здійснював щомісячну оплату чергових платежів, до березня 2003 року не мав прострочки по тілу кредиту, відсоткам та комісії, тобто вчинялися дії, що свідчать про визнання ним свого боргу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що строк позовної давності банком не пропущений, посилання апелянта на вказану обставину є надуманим.

Твердження представника відповідача про неправильність розрахунку заборгованості, здійсненому позивачем, будь-якими доказами не підкріплене, а тому не може бути взято до уваги.

Ухвалення заочного рішення можливе за умови неявки в судове засідання відповідача.

Оскільки під час розгляду справи приймав участь представник відповідача, не дивлячись на те, що в останньому судовому засіданні він участі не приймав, у суду першої інстанції не було підстав для проведення заочного розгляду справи, а тому посилання апелянта на порушення вимог процесуального законодавства в цій частині є надуманними.

Як вбачається із змісту супровідного листа та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 90, 91), копія рішення відповідачу була направлена судом у відповідності до вимог чинного законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому на підставі ст. 308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді