Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2701/15 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Єдиний унікальний № 331/6984/14 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Пята Запорізька державна нотаріальна контора Головного управління юстиції в Запорізькій області про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 16.07.2007 р. між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №ZPE0AL19040390, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу ОСОБА_5 кредит в розмірі 9567,00 доларів СШA строком користування до 15.07.2014 p., під 1, 03 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_5 не виконав умови кредитного договору, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків. 12.01.2012 року ОСОБА_5 помер. Станом на дату смерті позичальника, заборгованість за кредитним договором складала 7614, 77 доларів США 16.05.2012 року банк пред'явив кредитні вимоги до П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори, проте спадкоємцями зобов'язання не були виконані і станом на 06.12.2013 року сума заборгованості складає 7614,77 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором спадкодавця у розмірі 7614, 77 доларів США , що еквівалентно 60864,86 грн. та судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, яка діє як в своїх інтересах так і в інтересах неповнолітню ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»: заборгованість у розмірі 7614,77 доларів США, що еквівалентно 60864,86 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6044,82 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 1191, 42 доларів США, пені у розмірі 378,53 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовій збіг у розмірі 608,65 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказаних вимог судом не дотримано.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Відповідач подавала заяву на прийняття спадщини, отже вважається такою, що прийняла її з огляду на зазначені вище положення закону.

Так, частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Таким чином, посилання апелянта на те, що спадщина не була прийнята, тому що нею не отримано свідоцтво про право на спадщину є безпідставними.

Разом з тим, слушними та такими, що спростовують висновки суду є посилання на те, що позивачем заявлені вимоги з порушенням чинного законодавства, яке регулює порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця до спадкоємців.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Зазначені положення враховані не були, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_3, яка діє як в своїх інтересах так і в інтересах неповнолітню ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість у розмірі 7614,77 доларів США, що еквівалентно 60864,86 грн., при цьому не зазначив частки кожного з відповідачів, а отже за змістом оскаржуваного рішення, стягнення має здійснюватися солідарно.

Натомість за ст. 1282 ЦК України кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Судом першої інстанції ані вартість спадкового майна, ані частка кожного із спадкоємців не визначалися.

Так, сторони не надали доказів щодо вартості спадкового майна, яке значиться за спадкодавцем, не заявляли клопотання про забезпечення таких доказів судом.

Крім того, у спадковій справі містяться відомості про наявність іншого кредитора спадкодавця з вимогами про сплату грошової суми, який не залучався до участі у справі та при вирішенні питання про розмір стягнення не був врахований обовязок спадкоємців сплатити грошові суми іншому кредитору спадкодавця.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1282 ЦК України, що у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, кредитор спадкодавця на реалізацію своїх прав мав заявити позовні вимоги про накладення стягнення на майно..

У даній справі, відповідачі відмовилися від одноразового платежу та підтвердили свою відмову як при розгляді справи судом першої інстанції, так і при апеляційному розгляді.

Позивач не заявляв вимог у відповідності до положень ст. 1282 ЦК про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а у задоволенні позову про стягнення грошових сум солідарно зі спадкоємців необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: