Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду від 19 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Володимирецького районного суду від 19 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі 250 грн. щомісячно на дитину, починаючи з 14.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вона покликається на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Просить скасувати заочне рішення Володимирецького районного суду від 19 травня 2015 року. Позовні вимоги розглянути в межах заявленого позову.

В апеляційній скарзі вказувала, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, необєктивним і незаконним, прийнятим без надання оцінки наявним доказам із виходом за межі позовних вимог, що в цілому порушує норми ст.ст.212, 213, 214 ЦПК України та є неправосудним актом, який прийнятий в супереч ст.ст.3, 64, 129 Конституції України.

Стверджувала, що суд першої інстанції при задоволенні позову в такий спосіб фактично вийшов за межі позовних вимог та самовільно збільшив їх в той час, коли таке право надано виключно позивачу відповідно до ст.26-31 ЦПК України.

Вказувала, що суд першої інстанції в цілому не взяв до уваги матеріальне становище відповідача, як і те, що в нього на утриманні перебуває мати похилого віку у хворобливому стані, а також те, що він не має роботи і перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Зазначала також, що відповідач ніде не працює за відсутності роботи та можливістю працевлаштуватись, тому тимчасово не має можливості утримувати дитину фінансово, що є істотними обставинами і має значення для вирішення спору і визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі в порядку ст.184 СК України та може бути менше мінімального розміру.

З цих підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, сторони в судове

__________________________________________________________________________________

Справа 556/628/15-ц Головуючий у 1-й інст. Іванків О.В. Провадження №22-ц/787/1345/2015р. Доповідач Боймиструк С.В.

засіданні не прибули. Заяв про відкладення розгляду справи не подали, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд за їх відсутності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачкою вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 100 грн. щомісячно є недостатнім для забезпечення невідкладних потреб дитини, його харчування, навчання, лікування, оздоровлення, придбання одягу, інших необхідних матеріалів, а стягуючи аліменти по 250 грн. щомісячно, вважав, що їх розмір не є завищеним, з урахуванням віку неповнолітньої дитини, її потреб, та таким, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру, відповідає засадам розумності і справедливості.

Такий висновок місцевого суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається із свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що сторони по справі є його батьками.

Дитина проживає спільно з матір'ю та батьком, та перебуває на утриманні позивача ОСОБА_2, який не працює, одержує нерегулярні доходи, що підтверджується довідками Красносільської сільської ради № 448 та № 449 від 07.04.2015 року.

Суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.182 цього ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, які мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З наведених вище підстав та відповідно до прав наданих ст.. 15 ЦК України та ст.3 та ст.4 ЦПК України позивачка звернувшись за захистом своїх інтересів до суду просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 100 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Однак, всупереч вимог ст..11 ЦПК України, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та стягнув з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 250 грн. щомісячно.

Згідно розяснень даних в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, суд повинен

ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Верховною Радою України через прийняття Постанови №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено визнання державою права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Достатніх фінансових можливостей у ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку матеріалами справи не підтверджено.

Отже, висновок місцевого суду про те що стягнуті аліменти в сумі 250 грн. щомісячно не є завищеними та необтяжливими для непрацюючого відповідача суперечать обставинам справи.

Порушення норм процесуального права та вихід за межі позовних вимог, призвело до неправильного вирішення справи судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зменшення розміру аліментів..

Керуючись ст.ст. 303,п.3 ч.1 ст. 307, 309, 313-314, 316, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду від 19 травня 2015 року змінити та зменшити розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі з 250 грн. щомісячно на 100 грн., щомісячно з дня подання заяви 14 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: