УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дем'яносова М.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Бабенко В.М. про визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності, витребування майна та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності, визнати право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, витребувати майно та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Однак на підставі рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27 січня 2014 року вказана квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого 27 січня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві.

Правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, є біржовий контракт від 18 січня 2005 року № т-287/05, укладений між членом біржі - Товариством з обмеженою відповідальністю «А.Н. ШАП» (далі - ТОВ «А.Н. ШАП») в особі брокера Шаповал В.М., який діяв в інтересах продавця - держави в особі Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва, з однієї сторони та членом біржі - Товариством з обмеженою відповідальністю «А.Н. Компас» (далі - ТОВ «А.Н. Компас») в особі брокера ОСОБА_10, який діяв в інтересах покупця ОСОБА_6, з другої сторони.

Вказаний контракт зареєстровано Київською універсальною біржею за № т-287/05.

Договором купівлі-продажу від 25 лютого 2014 року право власності на спірну квартиру відчужено від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7

Позивач вважає біржовий контракт від 18 січня 2005 року № т-287/05 нікчемним, а також, що спірне майно незаконно вибуло із власності територіальної громади м. Києва, на підставі чого звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв. м за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради.

Визнано незаконним та скасовано видане Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві свідоцтво від 27 січня 2014 року НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_6 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв. м.

Витребувано від ОСОБА_7 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв. м.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27 січня 2014 року № 10306397 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між членом біржі - ТОВ «А.Н. ШАП» в інтересах продавця - держави в особі Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва та членом біржі - ТОВ «А.Н. Компас» в інтересах покупця ОСОБА_6 18 січня 2005 року укладений біржовий контракт № т-287/05, згідно з яким продавець продав, а покупець купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право приватної власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_6 лише у 2014 році, що також підтверджується спірним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27 січня 2014 року НОМЕР_1, виданим Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві.

25 лютого 2014 року згідно з договором купівлі-продажу ОСОБА_6 продав зазначену квартиру ОСОБА_7

Встановлено, що будинок по АДРЕСА_1, у якому знаходиться спірна квартира, був переданий територіальною громадою м. Києва на підставі рішення Київської міської ради від 27 грудня 2001 року № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» територіальній громаді Шевченківського району м. Києва і прийнятий до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва на підставі рішення від 18 червня 2002 року № 40 Шевченківської районної в м. Києві ради на II сесії XXIV скликання. Вказаний будинок був включений до додатка 11 «Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва» за № 1010.

Рішенням Київської міської ради від 09 вересня 2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в м. Києві» з 31 жовтня 2010 року припинено шляхом ліквідації Шевченківську районну в м. Києві раду, зобов'язано виконавчий орган Київської міської ради протягом місяця з дня набрання чинності цим рішенням подати на розгляд Київської міської ради пропозиції щодо прийняття у власність територіальної громади міста Києва нерухомого та рухомого майна, коштів, підприємств, установ, організацій та іншого майна районних у місті Києві рад та їх органів.

Згідно з рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» майно, яке перебувало у комунальній власності, у тому числі територіальної громади Шевченківського району м. Києва, передано до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 включений до додатка 10 вказаного рішення за № 1088, а отже, належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Відчуження квартир, які перебувають у комунальній власності, відбувається в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» <nau://ukr/2482-12> та ЖК Української РСР <nau://ukr/5464-10> шляхом приватизації.

За інформацією відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації квартира АДРЕСА_1 станом на 20 березня 2014 року значиться неприватизованою.

Разом з тим вказана квартира на підставі рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27 січня 2014 року зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого 27 січня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції в м. Києві.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів (на доведення вини відповідачів), необхідних для встановлення нікчемності правочину відповідно до ст. 228 ЦК України <nau://ukr/435-15>, а також із того, що прокурор фактично просить застосувати наслідки недійсності правочину, що не може бути здійснено судом з огляду на оспорюваність такого правочину.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що оскільки у період з 2005 по 2012 роки право власності на спірну квартиру не реєструвалось (інформація Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 16 квітня 2014 року № 32779 (И-2014), то, відповідно, державна реєстрація біржового контракту від 18 січня 2005 року № Т-287/05 всупереч закону проведена не була.

Апеляційний судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 у м. Києві до 2010 року згідно з рішенням Київської міської ради від 27 грудня 2001 року та рішенням Шевченківської районної в м. Києві ради від 18 червня 2002 року № 40 знаходився у комунальній власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва. У подальшому на підставі рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 208/1642 він переданий до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Тобто, як на час укладання біржового контракту від 18 січня 2005 року № Т-287/05, так і на час прийняття 27 січня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві рішення про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та видачі свідоцтва про право власності, спірна двокімнатна квартира була об'єктом комунальної власності.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 16, 215, 317, 319, 330, 321, 388 ЦК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва щодо визнання права власності на квартиру, витребування квартири на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, як відновлення становища, яке існувало до порушення, не врахував, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, за таких обставин належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Дем'яносов
Судді:І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.М. Коротун О.В. Ступак