Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Степаненко Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до ОСОБА_1 про повернення майна

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (надалі за текстом - ПАТ «ММК ім.Ілліча») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення майна, набутого без достатніх правових підстав у вигляді грошових коштів у розмірі 893,89 грн.

В обґрунтування позову вказав, що 18 березня 2014 року позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 893,89 грн. із призначенням платежу «індексація заробітної плати і СЕК за період з 2003 - 2006 роки ОСОБА_1». Зазначені кошти вважає набутими відповідачем без достатніх правових підстав. В період з 20.02.1984 року по 15.02.2010 року відповідач працював на підприємстві позивача. 15.02.2010 року відповідача було звільнено з підприємства за власним бажанням. Інших договірних та позадоговірних відносин між сторонами не існувало. Вказує, що індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як передбачено ч.2 ст. 233 КЗпП України. Зазначає, що позивач завжди з повагою ставився до своїх працівників, значні кошти вкладалися в забезпечення численних соціальних пільг - харчування, постачання продуктами, організацію дозвілля і відпочинку працівників і багато іншого, в більшості випадків підвищення заробітної плати здійснювалося з випередженням зростання відносно росту споживчих цін в Україні. Заробітна плата відповідача в 2003- 2010 роках не підлягала обов'язковій індексації у разі перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у розмірі 101%, оскільки розмір заробітної плати відповідача регулярно переглядався у бік збільшення. Таким чином у позивача станом на дату здійснення помилкового платежу була відсутня будь-яка заборгованість перед відповідачем щодо виплати індексації заробітної плати, а тому і відсутня заборгованість з виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків виплати індексації заробітної плати. Посилаючись на положення статті 1212 ЦК України вказує, що відповідач, отримавши грошові кошти від позивача мав негайно повернути їх останньому як майно, набуте без достатніх правових підстав. Відповідач вказаних дій не здійснив, що стало підставою для звернення до суду із позовом. На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ММК ім.Ілліча» майно, набуте без достатніх правових підстав у вигляді грошових коштів у розмірі 893,89 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові, та пояснив, що заробітна плата позивача періодично збільшувалася. 16.01.2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату індексації з компенсацією. Вказана заява була добровільно частково задоволена та сплачено 893,89 грн., але таке перерахування було передчасним, оскільки працівники підприємства не правильно розрахували суму індексації. При цьому відмітила, що будь-якої недобросовісності з боку ОСОБА_1 при нарахуванні та виплаті сум індексації не було.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що в жовтні 2013 року була створена спеціальна комісія по виплаті індексації. В листопаді 2013 року на підприємстві було прийнято рішення виплачувати працівникам індексацію та компенсацію. Відповідач звернувся на підприємство із заявою про виплату індексації та в березні 2014 року отримав грошові кошти. Просив відмовити у позові.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог позивача слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 20.02.1984 року по 15.02.2010 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

16 січня 2014 року відповідач звернувся до ПАТ «ММК ім.Ілліча» із письмовою заявою про розрахунок індексації заробітної плати за період з 01 березня 2003 року по 15.02.2010 року, а також розрахунок компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів, у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Просив нарахувати та сплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за втрату частини доходів.

Платіжним дорученням №11256 від 20 березня 2014 року ПАТ «ММК ім.Ілліча» перерахувало на особистий банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 893,89 грн., які за своїм призначенням платежу були індексацією заробітної плати і СЕК (сумою еквівалентною компенсації) за період 2003-2006 роки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.

Згідно статті 1 Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Також у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» встановлено обов'язок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Виходячи із вказаних положень закону індексація та компенсація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою працівника.

Таким чином відповідачу ОСОБА_1 в березні 2014 року було добровільно виплачено позивачем грошові кошти, які за своєю правовою природою є заробітною платою та платежем, що прирівнюється до неї.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

В судовому засіданні не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих грошових коштів, які є заробітною платою та іншим платежем, що прирівнюються до заробітної плати та надані фізичній особі як засіб до існування. І так само не було доведено наявності рахункової помилки працівниками позивача при виплаті спірної суми індексації та компенсації. Лише одночасне існування та доведення в суді цих обставин можуть бути в сукупності достатньою умовою для стягнення таких коштів з відповідача.

З огляду на відсутність існування в цій справі вказаних двох обставин, позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону та є недоведеними, у зв'язку із чим не підлягають задоволенню.

Аналогічний правовий висновок був зроблений Верховним судом України у своїй постанові від 02.07.2014 року по справі № 6-91цс14, який був врахований судом при розгляді цієї справи.

Частиною 2 статті 214 та 360-7 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до ОСОБА_1 про повернення майна - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19 жовтня 2015 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов