Провадження №2/521/519/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Святецької І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, уточнивши який, просить суд встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 10,4 кв.м, у спільному користуванні співвласників залишити кухню площею 5,7 кв. м., ванну - 2,1 кв.м, туалет - 1,1 кв.м, коридор - 6,4 кв.м, вбудовану шафу - 0,6 кв.м, та усунути перешкоди в користуванні власністю, зобов'язавши відповідачів не чинити перешкод в користуванні житлової кімнати площею 10,4 кв.м, шляхом надання йому дублікату ключів до вхідних дверей квартири. Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2004 року посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5, йому належало на праві приватної власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_2. Згідно з даним договором співвласниками іншої частини квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Оскільки належна йому 1/3 частина спірної квартири була придбана у період шлюбу з ОСОБА_3, то відповідно до рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 травня 2014 року за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, припинено право власності його - ОСОБА_1 на 1/6 частку з належної йому 1/3 ідеальної частки вказаної квартири та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 ідеальну частку цієї квартири в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя. Таким чином з врахуванням вказаного рішення суду, співвласниками квартири є ОСОБА_3, доля якої складає 1/6 частину квартири, ОСОБА_2 доля якої складає - 1/3 частину квартири, ОСОБА_4 інтереси якої в судовому засіданні представляє відповідачка ОСОБА_3. Позивач вказує, що спірна квартира складається з трьох житлових кімнат площею 17,2 кв.м, 17,2 кв.м, та площею 10,4 кв.м, у спільному користуванні співвласників залишити кухню площею 5,7 кв. м., ванну - 2,1 кв.м, туалет - 1,1 кв.м, коридор - 6,4 кв.м, вбудовану шафу - 0,6 кв.м. Відповідачки по справі зареєстровані і проживають в даній квартирі, однак відмовляються в добровільному порядку визначити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі. Крім того, позивач вказує, що відповідачка ОСОБА_2 у 20 році змінила замки на вхідних дверях квартири, а дублікати ключів дала тільки ОСОБА_3, йому дублікати від вхідних дверей до квартири ніхто не давав та відмовляються це робити, тому він звернуся до суду також із позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні власністю, в тому числі і житловою кімнатою площею 10,4 кв.м, зобов'язавши відповідачів надати йому дублікати ключів від вхідних дверей квартири.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, та просив суд прийняти рішення, яким встановити порядок користування житловими приміщеннями, виділити йому в користування житлову кімнату площею 10,4 кв.м, у спільному користуванні співвласників залишити кухню площею 5,7 кв. м., ванну - 2,1 кв.м, туалет - 1,1 кв.м, коридор - 6,4 кв.м, вбудовану шафу - 0,6 кв.м, зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, не чинити перешкоди у користуванні житловою кімнатою площею 10,4 кв.м, яка становить 1/6 частину квартири, а також зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні всією квартирою шляхом надання йому дублікату ключів від вхідної двері квартири АДРЕСА_3.

Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання на неодноразовий виклик суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації. Про причини неявки суду не повідомила, заперечень на позовну заяву ОСОБА_1 не надавала.

Відповідачка ОСОБА_4 яка є неповнолітньою в судові засідання не викликалася, її інтереси в судових засіданнях представляла відповідачка ОСОБА_3.

Відповідачка ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 визнала частково та показала суду, що позивач по справі є її колишнім чоловіком, відповідачки - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 їхні доньки. Спірна квартира придбана їхньою сім'єю 23.03.2004 року для проживання. Після припинення подружніх стосунків з позивачем в даній квартирі ніхто з сім'ї не проживав, деякий час там мешкали квартиранти. У 2008 році старша дочка ОСОБА_2 дійсно змінила замки у вхідних дверях квартири, тому що старі замки зламалися, а дублікат ключів віддала матері позивача, для передачі позивачу, оскільки на той час сам ОСОБА_1 перебував у відрядженні. ОСОБА_3 показала, що не заперечує проти встановлення порядку користування квартирою з виділенням ОСОБА_1 житлової кімнати площею 10,4 кв.м. Проти задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні частиною квартири шляхом зобов'язання її особисто передати дублікату ключів від вхідних дверей вказаної квартири заперечувала, тому що ключі хоча особисто позивачу і не передавалися, але він має можливості їх отримати і без відповідного рішення суду. Відповідачка ОСОБА_3 вважає, що не чинить перешкод позивачу у користуванні як усією квартирою так і кімнатою площею 10,4 кв.м.

Представниця відповідачки в судовому засіданні звернула увагу суду, що правова позиція ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідачок, серед яких є також неповнолітня дитина, не чинити йому перешкод у користуванні житловою кімнатою площею 10,4 кв.м. не ґрунтується на законі. Стосовно її довірительки ОСОБА_3 представник вказувала, що ОСОБА_3 не чинить ніяких перешкод в користуванні власністю належній позивачу, тому в задоволенні позову до її довірительки слід відмовити.

Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23 березня 2004 року,посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованому в реєстрі за № 1587, нижчепідписані: з однієї сторони - гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють від свого імені та як законні представники свого малолітнього сина ОСОБА_9, ОСОБА_10, досягнувши на момент укладення угоди повних шістнадцять років, який діє за згодою своєї матері ОСОБА_8 та батька ОСОБА_7, котрі записані вище, що проживають: АДРЕСА_11, (надалі «Продавці»), та з другої сторони - гр. ОСОБА_1, що мешкає: АДРЕСА_12якій діє від свого імені та як законний представник своєї малолітньої дочки ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3, що мешкає: АДРЕСА_4, яка діє як законний представник своєї малолітньої дочки ОСОБА_4, гр. ОСОБА_2, досягнувши на момент укладення цієї угоди повних п'ятнадцять років, яка діє за згодою своєї матері ОСОБА_3 та батька ОСОБА_1, котрі записані вище («Покупці»), уклали цей договір про таке: Продавці продали, а Покупці купили в рівних частках кожний квартиру за АДРЕСА_10, у будинку під номером 58 та складається у цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 62,3 кв.м в тому числі житловою площею 44,8 кв.м.

В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося всіма учасниками процесу, що згідно з даним договором - відповідачки: ОСОБА_2, неповнолітня ОСОБА_4, являються власницями спірної квартири АДРЕСА_2 по 1/3 частини вказаної квартири, позивач ОСОБА_1 придбав свою 1/3 частку у даній квартирі під час шлюбу з ОСОБА_3. 29 травня 2014 року Малиновський районний суд міста Одеси за результатами розгляду повної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, ухвалив рішення, яким припинив право власності ОСОБА_1 на 1/6 ідеальну частку квартири АДРЕСА_5. За ОСОБА_3 визнано право приватної власності на 1/6 ідеальну частку квартири АДРЕСА_6. З зазначених вище підстав, позивач має у спірній квартирі на праві власності 1/6 ідеальну частку, відповідачка ОСОБА_3 - 1/6 ідеальну частку, відповідачка ОСОБА_2 - 1/3 ідеальну частку та неповнолітня ОСОБА_4, інтереси якої в даному процесі представляє ОСОБА_3 також ідеальну 1/3 частку квартири АДРЕСА_7.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про прядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною часткової власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В контексті ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про прядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння так користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). До членів сім'ї власника належать дружина, діти, батьки власника.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 р., «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Як вбачається з висновку № 3550 судової буд вільно-технічної експертизи, складеному 19.09.2014 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, складеному в межах розгляду даної справи, виділити 1/6 частину квартири АДРЕСА_10 в складі житлових та підсобних приміщень, на підставі ДБН В.2.2-15-2005 технічно не можливо. Квартира що досліджувалася неділима. При розгляді варіанту порядку користування співвласнику з долею 1/6 пропонується виділити: в особисте користування - жилу «7» площею 10,4 кв.м, а приміщення: кухня 5,7 кв.м, ванна - 2,1 кв.м, туалет - 1,1 кв.м, коридор - 6,4 кв.м, вбудована шафа - 0,6 кв.м залишаються в загальному користуванні співвласників.

Враховуючи, що реальному розподілу квартира не підлягає, а також що порядок користування спірною квартирою, який просить визначити позивач, відповідає висновку судової будівельно-технічної експертизи та не заперечується стороною відповідачів, користування, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення порядку користування спірною квартирою, виділивши ОСОБА_1 у користування житлову кімнату 10,4 кв.м, нежитлові приміщення квартири залишити у загальному користуванні сторін.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 заявлених до ОСОБА_2, ОСОБА_3 особисто та як до особи, що представляє інтереси неповнолітньої - ОСОБА_4, про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловою кімнатою площею 10,4 кв.м, та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом надання дублікатів ключів від вхідної двері до квартири АДРЕСА_8, суд дійшов наступних висновків.

З Довідки (виписки із домової книги о складі родини та реєстрації) № 282 від 30.09.2013 року, виданій ОСОБА_1 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_9 зареєстрований позивач ОСОБА_1. На цій площі також зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - дочки.

В ході розгляду справи встановлено та оспорювалося сторонами, що позивач ОСОБА_1 в спірній квартирі, де йому на праві власності належить 1/6 частка нерухомого майна, фактично не проживає, не проживають у спірній квартирі і відповідачки по справі. ОСОБА_2 після одруження проживає з чоловіком у м. Києві, ОСОБА_3 разом з неповнолітньою ОСОБА_4 проживає за своїм місцем реєстрації. Як вбачається з рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 17 серпня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, позивач звернувся до суду з позовною заявою з вимогою про розірвання шлюбу, посилаючись на подружню зраду дружини. Даним судовим рішенням встановлено, що сімейні відносини фактично припиненні два роки тому, сторони спільно не проживають, подружні відносини не підтримують, основною причиною припинення цих стосунків, є те, що позивач втратив почуття поваги та любові до дружини, посилаючись на її подружню невірність. Рішення суду від 17.08.2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, після розірвання шлюбу сторони не спілкуються, ніяких відносин не підтримують, з'ясування стосунків між колишнім подружжям ОСОБА_3, привело до відсутності бажання з обох сторін вирішувати будь - які питання мирним шляхом. В судовому засіданні ОСОБА_1 вказував, що після розриву сімейних стосунків у нього погіршилися відносини не тільки з колишньою дружиною, але і з старшою дочкою - ОСОБА_2, яка за власною ініціативою без його згоди змінила замки у вхідних дверях вказаної квартири, відмовившись дати позивачу дублікати ключів. Відповідачка ОСОБА_3 підтвердила той факт, що саме ОСОБА_2 змінила замки у вхідних дверях квартири, одна наполягала на тому, що дублікати ключів були передані дочкою через матір позивача, тобто через бабусю. ОСОБА_3 підтвердила, що вона як власниця частки квартири має дублікати ключів від двері, однак надати їх добровільно позивачу не бажає, тому що він не просить. Представниця ОСОБА_3 в судовому засіданні вказувала, що ОСОБА_3 надасть дублікати ключів, якщо про це буде рішення суду, що набере чинності. Позивач ОСОБА_1 категорично заперечував про того що дублікати ключів від вхідних дверей квартир були передані його матері.

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право.

Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином суд вважає, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, оскільки позивач є власником 1/6 частки спірної квартири і з їх вини, позбавлений права користування квартирою, і зазначені обставини є доведеними, виходячи з пояснень самої ОСОБА_3. Разом з тим, судом не можуть бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_1, про зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, інтереси якої представляє ОСОБА_3, не чинити перешкод у користуванні житловою кімнатою площею 10,4 кв.м, як недоведені та не підтверджені належними та допустимими доказами відповідно до правил ст.ст. 57-60 ЦПК України. Суд відмовляє в задоволенні всіх позовних вимог ОСОБА_1, заявлених до неповнолітньої ОСОБА_4, тому що у відповідності до вимог ст. 34 ЦК України вказана особа не набула повної дієздатності, а тому своїми діями набувати для себе цивільних прав та самостійно їх здійснювати, а також не здатна своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність за їх невиконання.

З зазначених вище підстав суд частково задовольняє позов про усунення перешкод у користуванні належною ОСОБА_1 частиною квартири, який заявлений в цієї частині до усіх відповідачів, шляхом зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, зобов'язавши ОСОБА_2, ОСОБА_3 надати позивачу ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_10.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319,321,356,358,391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58, 64, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні власністю - задовольнити частково.

Визначити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_10

Виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 10,4 кв.м. Залишити у спільному користуванні співвласників кухню площею 5,7 кв.м, ванну площею 2,1 кв.м, туалет площею 1,1 кв.м, коридор площею 6,4 кв.м, вбудовану шафу площею 0,6 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_10, шляхом надання йому дублікату ключів від замків до вхідної двері зазначеної квартири.

В решті частини позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 порівну на користь ОСОБА_1 - 230,00 (двісті тридцять) гривень суму сплаченого ним судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області на протязі десяти днів шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси.

Головуючий: