Дата документу 13.03.2015
Справа № 501/6219/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Журавля П.І.

при секретарі - Тейбаш Н.Д.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Іллічівську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про продовження строків прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

11.12.2014 року представник позивача (її мама) ОСОБА_7 звернулась в Іллічівський міський суд з зазначеним позовом (а.с.3-4).

Позивачка просить суд:

· Визначити їй, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 додатковий двомісячний строк для подачі нею заяви про прийняття спадщини, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька ОСОБА_8 в Іллічівську державну нотаріальну контору.

Свою вимогу позивачка обґрунтовує тим, що її батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 від 14 жовтня 2012 року. Заповіту він не лишив. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України вона являється спадкоємцем першої черги за законом.

В зв'язку з тим, що вона проживає у Новій Зеландії про смерть батька вона дізналась тільки у 2014 року, тому що сім'я в котрій проживав її батько ретельно скривала від неї його смерть.

Спадкоємцями першої черги є: вона - ОСОБА_3, а також ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4. Тобто вона являється спадкоємницею 1/8 частини майна - ОСОБА_8

Сім'я її батька знаючи, що вона проживає за кордоном, також знаючи, навіть іноді спілкуючись з її матір'ю ОСОБА_10, котра постійно мешкає в Одесі та в змозі її подзвонити та розповісти про кончину батька сім'я ОСОБА_4 - ніяким чином не попередила ні її, ні її матір про смерть батька. З приводу такого відношення до неї, її родинних прав та обов'язків нею біла подана заява про відкриття карної справи по статті шахрайство щодо укриття від неї смерті батька задля того, щоб таїно отримати її долю спадкового майна.

Їй достовірно відомо, що батько був власником наступного майна:

· Квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1;

· Автомобіль Ниссан - ноте,, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1;

· Автомобіль Мазда - 323, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_2;

· Автомобіль ВАЗ - 2104, 1988 року випуску, державний номер НОМЕР_3;

· Автомобіль Тойота, 1979 року випуску, державний номер НОМЕР_4;

· Автомобіль ВАЗ - 2108, 1986 року випуску, державний номер НОМЕР_6.

На думку позивача, вищезазначеним причинам в установлений законом шестимісячний термін вона не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Вона вважає, що пропущений строк було з поважних причин, а тому вважає можливим продовження строків прийняття спадщини.

Її мати, як довірена особа, зверталася з аналогічним позовом до Приморського районного суду, але суд залишив без розгляду цей позов із-за порушення правил підсудності.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову та додатково послалась на вагітність позивачки, як причину пропуску строку на прийняття спадщини.

Представник відповідача - ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні категорично заперечував проти вимог позову, вважає їх надуманими та необґрунтованими, при цьому посилаючись на роз'яснення Верховного Суду України і Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ аргументував свою позицію, при цьому наголошував, що сторона позивача не надала суду будь-яких обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення в нотаріальну контору за оформленням спадщини.

В своїх письмових, запереченнях відповідачка ОСОБА_6, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавця, посилається на те, що необізнаність позивачки про смерть батька, яка свідомо та без поважних причин не цікавилась його життям і здоров'ям на протязі останніх 18 років, як і її постійне проживання в іншій країні, не є поважними причинами для пропуску строку прийняття спадщини (а.с. 76-78).

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, але надали суду письмові заяви про те, що заперечують проти вимог позову, просять розглянути справу за їх відсутності (а.с. 19,24).

Фактично ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 не виступають по справі як відповідачі, так як до них не заявлено ніяких вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти, та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою спадкодавця ОСОБА_8 від першого шлюбу (а.с. 5), що не заперечують відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є дітьми спадкодавця від шлюбу з ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкодавець ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21.10.2012 року (а.с. 35), хоча позивачка стверджує що спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а свідоцтво про смерть видане ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 3,54).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після смерті спадкодавця відмовились від спадщини на користь ОСОБА_6, яка в установленому порядку приймала спадщину та 11.06.2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майно спадкодавця, що складається з земельної ділянки, автомобіля та грошових вкладів (а.с. 38,39).

Опитана у якості свідка мати позивачки ОСОБА_7 пояснила суду, що зі спадкоємцем ОСОБА_8 вона була в зареєстрованому шлюбі з 1977 по 1985 рік, до 1996 року ОСОБА_8 сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_3. З моменту розірвання шлюбу вона (свідок) не підтримувала стосунків з спадкодавцем.

В 1999 році донька ОСОБА_3 вийшла заміж і виїхала на проживання за кордон, спочатку в Англію, а потім до Нової Зеландії. Їй (свідку) відомо, що донька списувалась зі спадкодавцем в Інтернет мережі «Однокласники» і по мобільному телефону. Про смерть спадкодавця вона (свідок) дізналась в вересні 2013 року від своєї сестри ОСОБА_14 Вона (свідок) не повідомляла доньку про смерть спадкодавця так як на вересень 2013 року донька уже була вагітна і вона (свідок) не хотіла її (доньку) тривожити такими повідомленням.

Опитана у якості свідка рідна тітка позивачки ОСОБА_14 пояснила суду, що вона проживає у м. Іллічівську і інколи бачила колишнього чоловіка її рідної сестри ОСОБА_5, знала про його нову сім'ю. в травні 2013 року у зв'язку з оформленням візи для поїздки до позивачки у Нову Зеландію їй необхідно було свідоцтво про шлюб спадкоємця з матір'ю позивачки. Вона (свідок) стала розшукувати ОСОБА_5 і від знайомих дізналася, що ОСОБА_5 помер ще осінню 2012 року. Разом з матір'ю позивачки, своєю рідною сестрою вони вирішили не повідомляти ОСОБА_3 (позивачку) про смерть батька. Вона (свідок) спілкувалася з позивачкою через засоби Інтернет зв'язку по декілька раз на тиждень.

Будучи у гостях в Новій Зеландії у позивачки вона в жовтні 2013 року сповістила ОСОБА_3 (позивачці) про смерть батька. Свідок також повідомила суд що позивачка завагітніла в серпні 2013 року, та народила доньку в травні 2014 року. Вагітність протікала нормально, дитина родилась здоровою.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що в останнє позивачка приїжджала до батька (спадкодавця) у 1994 році, відносин з батьком не підтримувала.

Свідок ОСОБА_6 - племінниця померлого, пояснила суду, що з від'їздом за кордон позивачка з батьком (спадкодавцем) не спілкувалась за власною ініціативою, хоча перешкод у спілкуванні не було.

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що товаришував з померлим ОСОБА_8, а тому знає, що ніякого спілкування між ОСОБА_8 і донькою від першого шлюбу не існувало.

Допитана у якості світка ОСОБА_4 пояснила суду, що вона знала, що у її покійного чоловіка була донька від першого шлюбу. Вона (свідок) бачила позивачку один раз у 1993 році, коли вона приїжджала у м. Іллічівськ і заходила до них в квартиру. Про свій від'їзд за кордон, про те що вона вийшла заміж, про те що народила дитину позивачка не повідомляла свого батька - ОСОБА_8 Позивачка не спілкувалася з батьком оскільки не бажала цього.

Десь в 2009 - 2010 роках ОСОБА_8 у мережі Інтернет на сайті «Однокласники» знайшов свою доньку і відправив їй повідомлення (вітання з днем народження), але позивачка не відповіла на його повідомлення. На загально доступній для зареєстрованих в Інтернет мережі «Однокласники» сторінці померлого міститься інформація про те, що серед кола його «друзів» відсутня ОСОБА_3. Останній візит ОСОБА_8 до Інтернет-мережі «Однокласники» здійснив 12.10.2012 року, а також міститься загально доступне для учасників мережі повідомлення «Скорбим …вечная память тебе ОСОБА_8» датоване ІНФОРМАЦІЯ_4. Всі близькі і друзі ОСОБА_8 в побуті називали його «ОСОБА_8».

В судовому засіданні представник позивача заявляла клопотання про долучення до справи в якості доказу ксерокопію світлин екрану комп'ютера (скріншот) з зображенням сторінки із Інтернет мережі «Однокласники», на якому містяться, за поясненням представника позивача повідомлення ОСОБА_8 на адресу позивачки, датовані 22.06.2009 року, 10.05.2010 року, 11.04.2011 року і 11.04.2012 року, а також нові повідомлення від іменні позивачки на ім'я спадкодавця ОСОБА_8 від 17.03.2010 року в якому позивачка повідомляє його про поштову та електрону адресу, номер телефону.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 заперечує проти використання зазначених документів в якості доказів, оскільки суду не надано для огляду оригінал зображення, який може бути оглянуте лише на особистому комп'ютері позивачки, а також адвокат допускає можливість редагування ксерокопій в частині зображення повідомлення від позивачки на адресу ОСОБА_8, оскільки за поясненням свідків відповідачка не відповіла ОСОБА_8 на його повідомлення, а зміст повідомлень від імені ОСОБА_8, та їх періодичність лише підтверджують доводи адвоката щодо ухилення позивачки від спілкуванням з батьком.

Згідно ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналах. З урахуванням того, що представник позивача не надав суду для огляду оригіналу, наданого нею ксерокопії зображення, враховуючи позицію представника відповідача щодо можливості використання наданої ксерокопії, як доказу, суд не приймає наданий документ в якості доказу.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 долучив до справи ксерокопію знімку екрану комп'ютера з зображенням сторінки «ОСОБА_5, 60 років, Іллічівськ» в Інтернет мережі «Однокласники», оригінал зображення яких досліджені в судовому засіданні в режимі поточного часу, та на яких міститься інформація про те що: серед 34 друзів ОСОБА_8 відсутня ОСОБА_3; останній візит ОСОБА_8 до Інтернет мережі «Однокласники» здійснив 12.10.2012 року, а також міститься датоване ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлення від іншого учасника мережі «Скорбим … вечная память тебе ОСОБА_8». Таким же чином досліджено в судовому засіданні та додано до матеріалів справи зображення сторінки «ОСОБА_3, 36 років, Нова Зеландія» в Інтернет мережі «Однокласники», та на якій міститься інформація про те що серед 59 «друзів» ОСОБА_3 ОСОБА_5 не значиться, а останній візит в Інтернет мережу «Однокласники» ОСОБА_3 здійснила 10 лютого 2015 року. Зазначені відомості є доказом по справі, оскільки відповідають вимогам передбаченими ст.64 ЦПК України. В сукупності з поясненнями представника позивача та свідка ОСОБА_7 (матір позивачки) про те, що позивачка користується зазначеною Інтернет мережею, а також пояснень свідка ОСОБА_14 про те, що при виникненні в неї потреби знайти ОСОБА_8, вона протягом тижня довідалась про його смерть, а це свідчить про те, що позивачка мала можливість своєчасно, в тому числі на протязі 6 місяців з дня смерті ОСОБА_8, отримати інформацію про його смерть, як через Інтернет, так і через своїх родичів (маму та тітку, а відтак здійснити необхідні дії щодо прийняття спадщини.

Позивачка і її представник ні в самому позові ні в судових засіданнях не довели існування у позивачки об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали їй довідатись про смерть свого батька впродовж шести місяців з дня його смерті, та направити до нотаріальної контори за місцем проживання спадкодавця відповідну заяву або ж звернутись до нотаріуса за місцем свого проживання за кордоном для посвідчення особистої заяви, як того вимагає діюче законодавство, про наміри прийняття спадщини. Враховуючи те, що свідоцтво про спадщину після смерті ОСОБА_8 було оформлено 11.06.2013 року, а тітка позивачки ОСОБА_14 уже в травні 2013 року знала про смерть ОСОБА_8, що не позбавляло позивачку надіслати заяву про прийняття спадщини. Якщо вірити твердженню позивача, про те, що вона в жовтня 2013 року дізналась про смерть батька, то і після цього вона не надала заяву нотаріусу про прийняття спадщини, а лиш через 14 місяців звернулась з цим позовом до суду, а через 6 місяців звернулась в приморський районний суд м. Одеса???

Посилаючись на те, що відповідачі були зобов'язані повідомити її про смерть батька, позивачка та її представник не приймають до уваги, що діючим законодавством таке зобов'язання не передбачено. Разом з тим, ч.1 ст.172 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватись про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу, а відтак повинні піклуватись станом здоров'я своїх батьків.

В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій.

В постанові Верховного Суду України 26.09.2012 року по справі №6-85цс-12 зазначається, що правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані ,якщо :1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Ця позиція Верховного Суду України є обов'язковою для всіх судів у відповідності зі ст.360-7 ЦПК України.

Приймаючи рішення по конкретним цивільним справам №6-42237св11 від 03.10.2012 року, №6-39385ск11 від 11.04.2012 року,№6-23107 св12 від 24.10.2012 року, №6-25263св14 від 09.10.2014 року, №6-39354ск14 від 17.10.2014 року Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду кримінальних і цивільних і цивільних справ дійшов висновків про те, що необізнаність позивачів (спадкоємців) про смерть спадкодавця, проживання в різних населених пунктах зі спадкодавцем, в тому числі за кордоном, неповідомлення іншими спадкоємцями про смерть спадкодавця, не свідчать про наявність об'єктиви, непереборних, істотних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини (а.с.94-119).

Отже, перебування позивачки за кордоном та відсутність у неї відомостей про смерть спадкодавця не є об'єктивними, непереборними, істотними перешкодами для звернення із заявою про прийняття спадщини, а відтак не є поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини у відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України. Посилання представника позивачки, як причини пропуску строку для прийняття спадщини, суперечить в позові причині - не знання про смерть спадкодавця (а.с.3,54).

Стороною позивача не надано суду доказів того, яким чином вагітність позивачки могла перешкоджати вчиненню дій спрямованих на прийняття спадщини.

Крім того, пояснення представника позивача в цій частині спростовується наданим нею свідоцтвом про надходження позивачкою дитини 14.05.2014 року (а.с.66), та поясненнями свідка ОСОБА_14 про те, що позивачка завагітніла у серпні 2013 року і вагітність проходила без ускладнень.

Суд звертає увагу на такі обставини, як те, що в позовній заяві стверджується, що спадкодавець ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, хоча в матеріалах справи є копія свідоцтва про смерть де зазначається, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, але в процесі розгляду справи до позову не було внесено змін.

За таких обставин позов не підлягає задоволенню.

Керуючись 15, 60, 130, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст. 1272 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Журавель П.І.