АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1088/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2, 5 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріАнкудінову О.І.

за участю:

позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, була власником квартири АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_9 склала заповіт на користь ОСОБА_6 на все належне їй майно.

10 червня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який позивач вважає недійсним, оскільки він вчинений ОСОБА_9 без її волі, шляхом шахрайства ОСОБА_10, яка і отримала кошти за продаж вказаної квартири.

Позивач зазначає, що ОСОБА_9 умов договору не з'ясовувала, а про продаж належної їй квартири дізналась від сусідів 17 червня 2011 року, тобто через 6 днів після його укладення, і в цей же день звернулась до прокуратури з приводу шахрайства з її квартирою.

Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину і квартира перебувала у його користуванні до 25 серпня 2012 року, коли син відповідачки ОСОБА_8 замінив вхідні двері в квартирі, позбавивши його права доступу до квартири.

ОСОБА_6 посилаючись на ст. ст. 203, 215, 228, 230, 231 ЦК України, просив суд визнати зазначений договір купівлі-продажу квартири недійсним, привівши сторони у попередній стан, застосувавши реституцію як наслідок недійсності договору.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 27 лютого 2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, від 10 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу та посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Судом встановлено, що померла 01 червня 2012 року ОСОБА_9 була власником квартири АДРЕСА_3.

09.01.2008 року ОСОБА_9 склала заповіт на все належне їй майно на користь ОСОБА_6 (а.с. 78).

24.02.2011 року ОСОБА_9 склала заповіт на належну їй квартиру АДРЕСА_4, на користь ОСОБА_10 (а.с.9 зворот, а.с.28-34).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним (а.с. 28-34).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Таким чином, заповіт складений померлою на користь ОСОБА_10, не скасовано та не відмінено спадкодавцем, тому спадкоємцем спірної квартири є ОСОБА_10, а не ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.08.2013 року ОСОБА_6 успадкував після померлої ОСОБА_9 недоотриману пенсію в сумі 786,16 грн. (а.с. 18).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, передбаченому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

10 червня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 (а.с. 66-67).

Таким чином, на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_9 вже склала 24.02.2011 року новий заповіт, яким заповіла квартиру ОСОБА_10

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо порушення прав позивача ОСОБА_6 при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири, оскільки на час його укладення спадкоємцем зазначеного майна померла ОСОБА_9 визначила ОСОБА_10, яка і могла б звернутись до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним при наявності відповідних підстав.

Отже, ОСОБА_6 у даній справі є неналежним позивачем, так як при складанні нового заповіту ОСОБА_9 позбавила його права претендувати на належну їй на той час квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено, що ОСОБА_9 не мала наміру продавати належну їй квартиру, кошти за її продаж не отримала, не звільнила приміщення квартири, продовжувала користуватись нею, сплачуючи витрати за комунальні послуги та передала квартиру у власність ОСОБА_8, тому істотні умови договору виконані не були, що є підставою для визнання його недійсним.

При цьому, суд у рішенні посилається на ст. ст. 230, 231, 638 ЦК України.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В матеріалах справи відсутні докази того, що інша сторона спірного договору купівлі-продажу ОСОБА_8 якимось чином ввела ОСОБА_9 в оману щодо обставин укладення договору.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Позивачем також не надано відповідних доказів застосування відповідачкою ОСОБА_8 до ОСОБА_9 фізичного чи психічного тиску.

Засудження вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2013 року ОСОБА_10 за заволодіння коштами в сумі 19000 доларів США після продажу ОСОБА_9 належної їй квартири (а.с. 20-23), не є підставою для визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольняє, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2015 року скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог п.8 ч.1 ст.214 ЦПК України, колегія суддів скасовує заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5 м Умань Черкаської області.

Керуючись ст.ст.214,303 304 307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - відмовити.

Заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 м Умань Черкаської області - скасувати.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :