АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7862/14-ц 22-ц/774/676/К/15
Справа № 212/7862/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/676/К/15 суддя Тимошенко Т.І.
Категорія № 44 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представників третіх осіб: Виконавчого комітету Жовтневої районної в місті ради - Симонової Яни Миколаївни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлокомцентр" - Зарівної Світлани Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року по справі за позовом Управління благоустрою та житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради до ОСОБА_2, треті особи - Виконавчий комітет Жовтневої районної в місті ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлокомцентр" про виселення, без надання іншого приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради (далі - УБЖП) звернулось до суду з позовом ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення. Уточнивши позовні вимоги просило виселити ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_6, з житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог УБЖП зазначило, що ОСОБА_2.з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, безпідставно займають кімнату, яка є державною власністю та знаходиться на балансовому обліку УБЖП, за адресою: АДРЕСА_1 В спірній кімнаті до теперішнього часу проживає відповідачка з дитиною, добровільно звільнити кімнату відмовляється. Документів на дану кімнату відповідачка не має, тому підстави для проживання відповідачів у спірній кімнаті відсутні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року позов УБЖП задоволено. Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з малолітнім сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з житла за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка посилаючись на безпідставність та необґрунтованість рішення, неповноту з'ясування обставин, поставила питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, яким просила відмовити в задоволенні позовних вимог УБЖП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що вона працювала двірником в КП "ЖЕО 31" та з дозволу адміністрації вказаного підприємства заселилась до займаної кімнати в гуртожитку. Вважає, що ТОВ "Житлокомцентр" є правонаступником КП "ЖЕО №31" в тому числі щодо зобов'язань перед працівниками. Крім того, відповідач вказала, що через реорганізацію КП "ЖЕО №31" та не видачу останніми їй документів на займану нею кімнату в гуртожитку, вона особисто зверталась до виконкому Жовтневої районної в місті ради з приводу надання їй житла, проте на особистому прийомі їй було повідомлено, що документи загубились. Попри її чисельні звернення з приводу надання житла до Виконкому Жовтневої районної в місті ради та ТОВ "Житлокомцентр" та за наявності вільних кімнат в гуртожитку їй було відмовлено у наданні житла. Зауважила, що вселилась в гуртожиток з дозволу адміністрації КП "ЖЕО № 31", у зв'язку з чим вважає посилання позивача на норми ст. 109 ЖК України безпідставними. До того ж, відповідач вказала на те, що згідно ст. 19 Закону України "Про Забезпечення реалізації житлових мешканців гуртожитків" забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей, при цьому таке виселення чи переселення можливе лише у випадку визнання аварійного стану гуртожитку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 разом із своїм малолітнім сином проживає в кімнаті АДРЕСА_1

Спірне житлове приміщення належить державі та знаходиться на балансовому обліку Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради.

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, оскільки остання, не маючи ордера на вселення до кімнати гуртожитка, самоправно зайняла це житлове приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано належних доказів щодо права відповідача з її малолітнім сином на зайняття спірного житла, а сам факт проживання у вказаному житлі не свідчить про набуття нею права на спірну житлову площу. Отже суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, позивач ОСОБА_2 з 17.04.2013 року працює на посаді двірника дільниці №7 в у Товаристві з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Житлокомцентр", яке знаходиться у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровскьої області. Позивач зареєстрована відповідно до відмітки у паспорті громадянина України за адресою: АДРЕСА_2. Фактично, згідно до акту складеного представниками ТОВ "Житлокомцентр", з 2013 року проживає у кімнаті АДРЕСА_1

ОСОБА_7 міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208 "Про затвердження Примірного положення про гуртожитки" передбачено, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання (п.2). Сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення (п.40).

Як встановлено в ході судового засідання, позивачці ОСОБА_2 не надавався ордер на вселення до займаної нею кімнати гуртожитка, проте вона продовжує працювати на посаді двірника, потребує поліпшення житлових умов та зарахована на облік осіб, які потребують житла у гуртожитку (рішення виконкому Жовтневої районної у місті ради від 21.05.2014 року а.с.37).

У відповідності до ст. 42 ЖК України визначено, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до відповідного державного реєстру.

Позивач не заперечив факту постійного проживання відповідачки у спірному житлі, відсутнотсі в неї іншого постійного житла в м.Кривому Розі та наполягав на тому, що її із дитиною необхідно виселити з займаної кімнати, оскільки вона взята на облік як потребуюча житла вже після самовільного заселення, та в черзі на отримання житла є інші особи, які передують їй.

З матеріалів справи вбачається, що до звернення з вказаним позовом до суду (липень 2014 року), а саме в квітні 2014 року відповідач зверталась із заявою щодо поліпшення житлових умов та з травня 2014 року перебуває на квартирному обліку, потребуючих поліпшення житлових умов у виконкому Жовтневої районної в місті ради, проте на сьогоднішній момент заява ОСОБА_2 щодо поліпшення житлових умов залишається не задоволеною по суті не з вини останньої. Разом з тим в судовому засіданні встановлено факт наявності на час подання позову вільних житлових приміщень в гуртожитках району, які перебувають на балансі позивача та обслуговуються ТОВ "Житлокомцентр", в якому процює відповідач (а.с. 94-97).

У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Крім того частиною законодавства України є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, яка, зокрема, в статті 8 передбачає обов`язки держави у забезпеченні прав особи на повагу до житла.

Займана відповідачкою кімната АДРЕСА_1 є її житлом у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно рішень Європейського суду з прав людини. Так, коли йдеться про запитання чи може певна площа вважатися житлом особи, право власності критерієм взагалі не вважається (справа "Новоселицький проти України"). Певне місце може бути житлом особи навіть якщо між нею та цим місцем взагалі не існує жодного правового зв`язку (справа "Прокопович проти Росії"). В останній справі Європейський суд (п.36) нагадує про практику органів Конвенції, за якою концепція "житла" у розумінні статті 8 не обмежуєтья площами, як є законно заселеними або були законно оформлені.

На думку колегії суддів в даній справі стаття 8 Конвенції повинна бути застосована в розумінні негативного обов`язку держави утриматися від втручання, в даному випадку шляхом виселення на призволяще відповідачки - жінки із малолітнім сином, яка не має іншого житла у межах даної територіальної одиниці - м.Кривий Ріг без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про необхідність задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2 із дитиною з житлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 оскільки такий висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та порушує конституційне право особи на житло та конвенційний обов`язок держави на повагу до житла особи. У зв'язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Управління благоустрою та житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради до ОСОБА_2, треті особи - Виконавчий комітет Жовтневої районної в місті ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлокомцентр" про виселення, без надання іншого приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: