АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/798/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Калашник С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Міщенка С. В.
при секретаріАнкудінові О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 2 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання договору іпотеки недійсним, заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26.08.2008 р. між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений договір іпотеки, відповідно до якого він передав відповідачу належні йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку на якій він розташований по АДРЕСА_1 , в забезпечення взятих на себе зобов'язань за умовами укладеного між ними в цей же день, кредитного договору № CSJOGA.

Вважаючи, що договір іпотеки було укладено з порушенням законодавства України так, як на момент його укладення та передачі житла в іпотеку із земельною ділянкою на якій розташовано будинок, в даному будинковолодінні проживало двоє його неповнолітніх дітей, звернувся до суду з відповідним позовом та просив суд визнати недійсним договір іпотеки, скасувати заборону відчуження житлового будинку, скасувати запис про наявність обтяження в Державному реєстрі іпотек та стягнути понесені ним при зверненні до суду судові витрати.

В обґрунтування правомірності заявленого позову посилався на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року яким було скасовано рішення виконавчого комітету.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 2 вересня 2014 року позов ОСОБА_6 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання договору іпотеки недійсним задоволено в повному обсязі .

Визнано недійсним договір іпотеки № CSJOGA від 26.08.2008 р., укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_6.

Скасовано заборону відчуження житлового будинку в АДРЕСА_1, зареєстровану приватним нотаріусом Чорнобаївського нотаріального округу: - ОСОБА_7 в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним № 7796933, на підставі договору іпотеки № CSJOGA, номер витягу - 20430743.

Скасовано запис реєстраційний номер 7797972 в державному реєстрі іпотек про обтяження житлового будинку в АДРЕСА_1 від 26 серпня 2008 року, що був винесений приватним нотаріусом ОСОБА_7 на підставі договору іпотеки № CSJOGA від 26 серпня 2008 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПАТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в позові ОСОБА_6 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 5 листопада 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено. Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 2 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду Черкаської області, ОСОБА_6 оскаржив його в касаційному порядку .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року касаційну скаргу задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 5 листопада 2014 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Встановлено, що 26.08.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем був укладений кредитний договір № CSJOGA відповідно до якого банк надав останньому кредит в розмірі 116750,00гр. на споживчі цілі, а відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути отриманий кредит в строк до 26.08.2018 р., а також сплатити відповідну плату за користування кредитом (а. с. 5-8).

Того ж дня, з метою забезпечення зобов'язань по кредитному договору між сторонами був укладений договір іпотеки, (а. с. 10-12), зареєстрований в реєстрі за № 5308, за яким предметом іпотеки є житловий будинок та земельна ділянка на якій він розташований площею - 0.260га., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності (а. с. 6-7).

Договір іпотеки укладений сторонами з погодження Органу опіки та піклування /Селищної ради/ на підставі його рішення.

Разом з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013 року, визнано нечинним та скасовано рішення Виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради Черкаської області № 94 від 29 липня 2008 року «Про дозвіл на відчуження майна від імені малолітніх та неповнолітніх» ( а.с.13-14 ).

Позивач на підставі вищевказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду звернувся до суду за захистом порушених прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір іпотеки , предметом якого є нерухоме майно та право на користування яким мали неповнолітні діти позивача, був укладений з порушенням вимог закону на підставі згоди органу опіки та піклування, рішення якого визнано судом незаконним.

Відповідно до ч.6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України , ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» , ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідно до частин 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 Сімейного кодексу України , ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мали діти право власності на предмет іпотеки або право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки та чи був дозвіл органу опіки та піклування на укладення спірного договору щодо указаного майна

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Встановлено, що на момент укладення спірного договору іпотеки, в будинку проживали та були зареєстровані неповнолітні діти позивача: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказані обставини встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013 року та в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Крім того, вказаною ж постановою встановлено, що вирішуючи питання про надання дозволу на укладення договору іпотеки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою : АДРЕСА_1, для отримання кредиту в банку з правом реалізації предмету іпотеки невиконання умов договору, органом опіки та піклування не були враховані інтереси неповнолітніх дітей, та те, що сукупний дохід батьків неповнолітніх дітей, який на час надання дозволу на укладення договору іпотеки та укладання самого договору, був нижчий за прожитковий мінімум, а тому гарантії у позивача та його дружини на збереження права на житло були-відсутні. ( а. с. 13-14, 20)

Тобто селищною радою, не порушуючи процедури і порядку прийняття рішень , було винесено неправомірне рішення , яким не було враховано та порушено права неповнолітніх дітей позивача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду про те, що спірний договір іпотеки, був укладений сторонами на підставі неправомірного рішення органу опіки та піклування та всупереч вимогам ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а відтак, має бути визнаний недійсним.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання , що судом першої інстанції правильно встановлено факти і відповідні їм правовідносини, ухвалено рішення із дотриманням вимог матеріального і процесуального права, яке ґрунтується на зібраних по справі доказах.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому скасуванню чи зміні за наведеними у апеляційній скарзі доводами не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - відхилити, а рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 2 вересня 2014 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :