Справа № 465/3907/14 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/906/15 Доповідач в 2-й інстанції:Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Курій Н.М., Мельничук О.Я..,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року оскаржив позивач ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом порушено застосування норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано доказів щодо зменшення його заробітку з дня призначення аліментів, зокрема, не надано доказів того, що у позивача ОСОБА_3 суттєво погіршилось матеріальне становище, погіршився стан здоров»я, а також доказів відмови в реєстрації останнього у центрі зайнятості, відсутності нерухомого майна, рахунків в банківських установах, не проводяться стягнення по інших банківських установах. Однак, представником позивача в судовому засіданні надано суду копію наказу про звільнення ОСОБА_3 з роботи, з якого вбачається, що його 15.10.2013 року звільнено з роботи та долучено копію відомостей про суми виплачених доходів, з якої вбачається, що з моменту звільнення з роботи позивач жодних доходів не отримував. Тому, висновки суду про те, що позивачем не надано доказів погіршення його матеріального становища не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що факт його звільнення з роботи та відповідна втрата доходів є обставиною, що свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення такої з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов»язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України).

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.1 80 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Встановлено, що 11.10.2012 року Франківським районним судом м. Львова у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у розмірі 1/2 від усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, тобто з 18.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

У відповідності до вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів щодо зменшення його заробітку з дня призначення аліментів та на час подачі позову до суду, а також доказів, що його матеріальне чи сімейне становище суттєво погіршилось, погіршився стан здоров'я, та доказів, що йому було відмовлено у центрі зайнятості у реєстрації його як безробітного, доказів, що він не має нерухомого майна, земельних ділянок, відкритих рахунків в банківських установах позивач також не надав. Окрім того, з нього не проводиться стягнення по виконавчих документах. Також суд не взяв до уваги посилання позивача на наявність у нього матері, яка перебуває на пенсії по віку та потребує утримання, мотивуючи це тим, що остання отримує відповідну пенсію. А відтак прийшов до висновку, що не має підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки ні матеріальний, ні сімейний стан позивача після розгляду справи Франківським районним судом м. Львова щодо стягнення аліментів не змінився, не погіршився і його стан здоров'я, а натомість, позивач є молодою, здоровою та працездатною особою, яка може працювати. Крім того, інших осіб, на яких би стягувалися аліменти з позивача, немає. І за таких обставин відмовив в задоволенні позову.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З документів, поданих позивачем суду першої інстанції вбачається, що з часу ухвалення рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2012 року до часу звернення з даним позовом, 25 червня 2014 року, матеріальне становище позивача змінилося в сторону погіршення, оскільки останній не має постійного заробітку. Дана обставина підтверджується копією наказу №311-К від 15 жовтня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_3 звільнено з роботи у ПрАТ «Комплекс водних видів спорту» за угодою сторін з 16 жовтня 2013 року (а.с.5), а також довідкою про доходи останнього (а.с.17).

Згідно розрахунку заборгованості проведеного старшим державним виконавцем Франківського ВДВС ЛМУЮ - Левочко Р.С. станом на 26.05.2014 року заборгованість по сплаті аліментів становить 9770 грн. (а.с.30).

Положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 р. №789-ХІІ, ч.7 ст.8 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Стаття 184 СК України носить диспозитивний характер і не визначає вичерпного переліку обставин для встановлення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, за змістом цієї норми такими обставинами є нерегулярний дохід та будь-які інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, у справі були наявні докази, які свідчили про зміну матеріального стану платника аліментів в сторону погіршення, що у відповідності до вимог ст.192 СК України розглядається як передумова для зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду. З врахуванням того, що платник аліментів не має постійного заробітку, колегія суддів приходить до висновку, що стягувати такі у визначеному судовим рішенням розмірі, а саме ? частина від всіх видів заробітку - є неможливим. А відтак, приходить до висновку, що такі слід стягувати у твердій грошовій сумі. З врахуванням можливостей платника та інтересів дитини колегія судді вважає, що аліменти слід стягувати в твердій грошовій сумі, а саме, у розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, що на даний час становить 687 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з часу звернення позивача з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.

За приписами ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин, а відтак і неправильному застосуванні норм матеріального права, що є безумовними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати такі в твердій грошовій сумі по 687 грн. 00 коп. (шістсот вісімдесят сім грн. 00 коп.), які підлягають індексації, відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 25 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я.