Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Гранівського сількогосподарського виробничого кооперативу «Нива» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Гранівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області за межами населеного пункту, площею 3,38 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Улітку цього року позивач дізналася про те, що 24 липня 2011 року між нею та СВК «Нива» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого позивач передала земельну ділянку в строкове платне користування на 5 років.

Оскільки жодного договору оренди з відповідачем вона не укладала, актів передачі земельної ділянки не підписувала, інших осіб діяти з цих питань від свого імені не уповноважувала, тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України, просила визнати договір оренди від 24 липня 2011 року недійсним, зобов'язати відповідача повернути належну їй земельну ділянку, а також стягнути судові витрати. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843245/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843245/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Заявою від 22 травня 2014 року ОСОБА_1 уточнила зміст позовної заяви тим, що не могла укладати договір, оскільки про існування та порушення свого права дізналася тільки під час розгляду цивільної справи, зокрема, стало відомо, що договір від імені орендодавця був підписаний невідомою особою, в діях якої міститься склад злочину - підробка документів.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 08 травня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 01 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та Гранівським СВК «Нива», с. Гранів Гайсинського району Вінницької області, зареєстрований у Відділі Державного комітету України із земельних ресурсів у Гайсинському районі Вінницької області 26 грудня 2011 року № 01975.

Зобов'язано Гранівський СВК «Нива», с. Гранів Гайсинського району Вінницької області, повернути ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Гранівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, площею 3,384 га, кадастровий номер НОМЕР_2, належну їй згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрованим 18 грудня 2010 року № 236.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі СВК «Нива» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що не було встановлено необхідної невідповідності волевиявлення позивача її внутрішній волі під час укладення спірного правочину, натомість зворотне неспростовно доведено, в тому числі й фактом обопільного виконання умов поновленого на новий строк договору оренди землі. Непідписання договору позивачем і відсутність необхідного обсягу дієздатності через відсутність письмової довіреності не можуть бути підставою для визнання договору недійсним внаслідок зловживання позивачкою правом і порушення законних прав інших осіб.

За наявності у відповідача переважного права на поновлення договору, суд вважав неістотним порушення права позивача під час підписання договору.

Крім того, твердження ОСОБА_1 про відсутність її згоди на підписання спростовуються показаннями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (остання пояснила, що від імені позивача підписала договір на її прохання по мобільному телефону) та заявами позивача від 26 липня та від 27 вересня 2013 року про розірвання спірного договору з визнанням факту за взаємною згодою його укладення.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, зазначав, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки площею 3,38 га, що розташована на території Гранівської сільської ради Гайсинського районного суду Вінницької області. Цільовим призначенням земельної ділянки є ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За висновком судово-технічної та почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000062 від 05 червня 2013 року підпис від імені ОСОБА_1, що розташований на договорі оренди землі від 01 липня 2011 року в графі «орендодавець», виконаний не самою ОСОБА_1, а іншою особою.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що доручення на укладення договору оренди та вчинення інших дій, пов'язаних з його виконанням з іншими особами, ОСОБА_1 не укладала, а показання свідка ОСОБА_4 щодо усної в телефонному режимі довіреності від позивача на підписання договору є технічно не ствердженими та не мають правового значення у даній справі.

Відтак, оскільки позивач не надавала згоди на укладення між нею та відповідачем договору оренди землі, яка належить їй на праві приватної власності, тобто не здійснювала вільно своє волевиявлення як учасник правочину, позов про визнання недійсним договору оренди підлягає задоволенню.

Обставина нарахування відповідачем орендної плати за землю позивачу впродовж 2011-2013 років, якою суд також обґрунтував рішення, свідчить лише про здійснення оплати власнику землі за фактичне користування нею, а ініційоване у липні 2013 року позивачем питання, поставлене спочатку у позасудовому, а потім і в судовому порядку стосовно розірвання спірного договору та інші, виходить за межі предмета спору у даній конкретній справі.

Апеляційний суд також задовольнив вимогу про зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку як правовий наслідок недійсності правочину, передбачений ст. 216 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу сількогосподарського виробничого кооперативу «Нива» відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 08 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко