Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 337/202/15-ц Головуючий у 1 інстанції Нещеретна Л.М.
Номер провадження 22-ц/778/4315/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_2,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Національний банк України про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який під час розгляду судом справи уточнила, до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа Національний банк України про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову позивачка зазначала, що 16 вересня 2005 року між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено Кредитний договір № ZP38GK50020005, відповідно до п.1.1 якого Банк надає Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, платності та цільового характеру використання у розмірі в сумі 25 000,00 доларів США на придбання житла , а також у розмірі 5020,00 доларів США на сплату страхових платежів на термін до 16 вересня 2025 року із сплатою процентів за користування кредиту у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та сплатою щомісячно 0,16% від суми виданого кредиту за розрахунково-касове обслуговування.

Станом на 16 вересня 2005 року ЗАТ КБ «Приватбанк» не був уповноваженим банком з надання кредиту готівковою іноземною валютою, оскільки не мав ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій та в кредитному договорі не зазначено, що відповідач є уповноваженим банком на здійснення валютних операцій.

Крім того, в порушення п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору про надання споживчого кредиту Банк не повідомив її у письмовій формі про вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням). Всупереч вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України у кредитному договорі № ZP38GK50020005 від 16 вересня 2005 року відповідачем не були дотримані особливі істотні умови (предмет і сума), встановлені п. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» для споживчого кредиту, а також не було відкрито банківського рахунку для зарахування на нього сум наданих кредитних ресурсів.

Крім того, з боку банку не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, вірогідність і наслідки такого подорожчання; п. 2.3 Кредитного договору регулює внесення змін (доповнень) та розірвання Договору, лише в односторонньому порядку і лише в інтересах та з боку Банку; Договір не містить порядку його зміни, який враховував би її інтереси та умов про порядок припинення Договору. Тобто вважає що банк в односторонньому порядку даним Договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку та вимагати повернення всієї суми кредиту, що порушує її права. Крім того вважає, що даний Кредитний договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність Банку за невиконання або неналежне виконання умов Договору, а також суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України.

Позивачка просила суд визнати недійсним кредитний договір № ZP38GK50020005 від 16 вересня 2005 року в цілому.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст.. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме - (ч.1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; (ч.2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; (ч.3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; (ч.5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; (ч.6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються Цивільним Кодексом України, , нормативно - правовими актами Національного банку України , іншим законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За змістом вимог ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, зміст якого становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив із того, що укладений договір кредиту відповідає вимогам закону, волевиявленню сторін і підстави для визнання його недійсним відсутні.

Такі висновки відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Згідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом.

У порушення ч. 3 ст. 10 ЦПК України ,ст.60 ЦПК України позивачка не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог .

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що 04 грудня 2001 року ПАТ "КБ "ПриватБанк", як правонаступник ЗАТ КБ "ПриватБанк", отримав від НБУ банківську ліцензію №22 на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1, п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", дозвіл №22-2 на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2, ч.4 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність",

Отже суд дійшов правильного висновку про те, що банк мав право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі з надання кредитів в іноземній валюті. (а.с. 24-27).Оскільки відповідач має Банківську ліцензію Національного банку України, Дозвіл на право здійснювати відповідні банківські операції, підстави вважати недійсними укладений у іноземній валюті кредитний договір відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 вересня 2005 року ОСОБА_3 звернулась до ЗАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання споживчого кредиту строком на 240 місяців в сумі 25 000,00 доларів США для придбання нею нерухомого майна та 5020,00 доларів США на сплату страхових платежів (а.с.75).

16 вересня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № ZP38GK50020005, відповідно до п.1.1 якого Банк надає Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, платності та цільового характеру використання у розмірі в сумі 25 000,00 доларів США на придбання житла, а також у розмірі 5020,00 доларів США на сплату страхових платежів на термін до 16.09.2025 року, а позивачка зобов'язалась сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячно 0,16% від суми виданого кредиту за розрахунково-касове обслуговування (а.с.6-8).

Згідно до умов Кредитного договору погашення заборгованості за Кредитним договором (за винятком комісії, яка сплачується в момент надання кредиту) здійснюється у наступному порядку: щомісячно в період сплати позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 391,23 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається з заборгованості по кредиту, процентам, комісії, а також інших витрат Банку у відповідності до п.п.2.2.9, 4.3 (а.с.6).

З порядком погашенням заборгованості за кредитом та відсотками ОСОБА_3 ознайомлена, що підтверджується її заявою (а.с.75).

Відповідач виконав свої зобов'язання, передбачені законом і Кредитним договором, та надав кредит, що не заперечувалось позивачкою та підтверджується матеріалами справи(а.с.132).Відповідачка також виконувала умови договору,проте станом на 24.09.2014 року у неї виникла заборгованість за договором.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року,яке набрало законної сили,встановлено,що ОСОБА_3,отримавши грошові кошти в сумі 25 000 доларів США на підставі кредитного договору № ZP38GK50020005 від 16.09.2005р.,укладеного з банком, неналежним чином виконувала умови цього договору і з неї зазначеним рішенням суду стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 24746,26 доларів США(а.с.132-134).

Із зазначеного рішення суду(а.с.154-155) вбачається,що судом встановлено ,що кредитний договір № ZP38GK50020005 від 16.09.2005р.,укладений сторонами у даній справі, не є несправедливим та дискримінаційним,не порушує права споживача ОСОБА_3,не суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів»,оскільки складання графіку погашення кредиту та відсотків на час укладення договору не були обов»язковими умовами за вимогами закону,ОСОБА_3 належним чином ознайомилась з усіма істотними умовами договору , його виконувала протягом тривалого часу і не оспорювала.

Згідно до вимог ч.3ст.61 ЦПК України обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином із здобутих доказів і встановлених судом обставин справи, які не оспорюються позивачкою, вбачається,що, уклавши кредитний договір з банком у вересні 2005 року,позивачка до 2014 року його частково виконувала,сплачувала у встановлений договором строк грошові кошти на погашення кредиту ,що підтверджується випискою із особового рахунку ОСОБА_5Г.(а.с.52-74),її поясненнями у судовому засіданні колегії суддів, і свідчить про узгодження сторонами договору усіх його істотних умов, її обізнаність як з умовами кредитування,так і з обов»язками сторін у договорі.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що вказаний кредитний договір, є укладеним ,містить у собі всі істотні умови,про що свідчать підписи кожної із сторін, виконувався сторонами і є обов'язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 ЦК України, згідно до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, є вірним.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено (а.с.6-8 ).

Посилання представника позивачки на не відкриття поточного банківського рахунку, порушення вимог закону щодо зарахування сум на рахунок як на підставу визнання договору недійсним є надуманим і не можуть бути взятими до уваги,оскільки не відкриття поточного рахунку, порушення вимог закону щодо зарахування сум на рахунок, є питанням виконання укладеного договору, а не його укладення.

Із змісту договору та наданих доказів не вбачається також і наявності обставин, які свідчать про порушення рівності сторін договору. Оспорюваний кредитний договір № ZP38GK50020005 від 16.09.2005р. відповідає вимогам ст.ст.203,627,628,1054 ЦК України, Законів України «Про банки і банківську діяльність»,»Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,»Про захист прав споживачів»у редакції,що діяла на час укладення сторонами оспорюваного договору, а також вимогам Конституції України і практики Європейського суду з прав людини, тому судова колегія вважає правильним висновок суду про те, що немає будь-яких законних підстав для визнання договору недійсним.

Доводи апелянта про те, що умови договору є несправедливими через укладення в іноземній валюті , не можуть бути взятими до уваги і є безпідставними,оскільки , укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони були вільними у визначенні умов договору, зокрема, щодо валюти кредиту, приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу. Позивачка, добровільно уклавши кредитний договір, отримала кредит у доларах США, які зобовязалася повернути позикодавцеві банку. Зростання курсу долара США до гривні протягом дії кредитного договору саме по собі не є підставою для визнання недійсним договору

Неспроможні доводи і в тій частині,що умови договору є несправедливими,які не містять у собі відповідальність банку. Із кредитного договору вбачається,що пунктом 2.1 передбачені обов»язки банку як сторони у договорі, а пункт 4.2 Договору передбачає відповідальність банку за невиконання зобов»язань за договором , тому суд правильно не погодився з твердженням позивача про несправедливість кредитного договору.

Ствердження в позові і апеляційній скарзі про те,що банком у порушення вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не було надано позивачці у письмовій формі до укладення договору інформації щодо наявних форм кредитування, типу відсоткової ставки, орієнтовної сукупної вартості кредиту,графіку платежів,переліку витрат,пов»язаних з одержанням кредиту,його обслуговуванням,витрат на страхування та інше, про невідповідність укладеного кредитного договору і вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 , є неспроможними, оскільки на час укладення договору зазначений Закон не містив у собі таких вимог ,які були прийняті після укладення сторонами оспорюваного кредитного договору,як і наведені Правила від 10.05.2007р.

Позивачкою не надано суду доказів того,що відсутність будь-якої частки інформації вплинула на її усвідомлення і обізнаність щодо змісту укладеного договору , а ствердження про таку необізнаність спростовуються здобутими доказами- умовами кредитного договору,узгодженого сторонами до його підписання- зокрема, п.1.1;1.2 кредитного договору, заявою ОСОБА_6від 14.09.2005р.(а.с.75),особистим рахунком ОСОБА_3 з відображенням погашення заборгованості(а.с.52-74), рішенням суду від 18.12.2014р,,яке набрало законної сили(а.с.132-134) та іншими доказами,яким суд у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України надав належної оцінку у їх сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими , також спростовуються матеріалами справи і вимогами закону і не впливають на правильність висновків суду.

З огляду на те,що позивачкою не доведено порушення її прав відповідачем укладанням оспорюваного кредитного договору, судова колегія приходить до висновку ,що іі позовні вимоги не підлягають задоволенню і судом першої інстанції їй правильно відмовлено у позові.

Судом повно і всебічно зясовані обставини справи,що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені і застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: