АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1481/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3210/15Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 9 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до колективного сільськогосподарського підприємства "Імені Іваненка", Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області та Головного управління Держземагенства у Полтавській області про визнання права на отримання земельної частки (паю),

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 9 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 про визнання за ним права на отримання земельної частки (паю) внаслідок приватизації земель державного підприємства "Імені Іваненка", площею 5,3549 умовних кадастрових гектари.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати останнє та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та, як наслідок, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору. Вважає, що процес розпаювання земель розпочався саме під час його роботи в підприємстві, а отже він має право на отримання паю, що гарантовано нормами ст. 25 Земельного Кодексу України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу № 68-К від 17 вересня 2010 року ОСОБА_2 прийнято тимчасово з 17 вересня 2010 року по 16 листопада 2010 року трактористом - машиністом в тракторну бригаду №1 державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка».

13 грудня 2010 року позивача звільнено за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (наказ №89к від 13 грудня 2010 року).

Як вбачається з відповіді голови комісії з розпаювання земель ДП СГП «Імені Іваненка», рішенням загальних зборів працівників та пенсіонерів ДП СГП «Імені Іваненка» від 14 листопада 2010 року затверджено список осіб, які мають право на одержання земельної частки станом на 23 вересня 2010 року - дату отримання підприємством актів на право постійного користування землею. До цього списку ввійшли постійні працівники підприємства, пенсіонери господарства та особи, за якими зберігаються права постійних працівників. Всього до списку увійшло 749 осіб.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено виникнення у нього права на безкоштовне отримання у власність земельної ділянки при розпаюванні підприємства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Частиною 1 ст. 25 ЗК України передбачено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

При цьому, згідно ч.3 ст.118 ЗК України, громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільських, міських рад або районних державних адміністрацій, до повноважень яких належить, зокрема, розпорядження землями державної власності.

З матеріалів справи вбачається, що списки осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) складалися та затверджувались рішеннями зборів станом на 23 вересня 2010 року. На той час позивач був прийнятий на тимчасову роботу строком на 4 місяці.

Розпорядженням голови Миргородської РДА №210 від 24 листопада 2010 року надано дозвіл ДП СПГ «Імені Іваненка» на розробку проекту приватизації земель підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками останнього, зокрема в частині відсутності доказів факту порушення права позивача як тимчасового працівника державного підприємства на безоплатне отримання земельної частки (паю) з огляду на те, що визначення критеріїв для осіб, що мають право на безоплатне отримання земельної ділянки колишнього ДП «Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка» в свій час були визначені відповідною комісією та затверджені рішенням загальних зборів працівників та пенсіонерів підприємства від 14 листопада 2010 року, до яких було включено осіб зі складу постійних працівників підприємства, пенсіонерів господарства та осіб, за якими зберігаються права постійних працівників.

Таким чином, сам позивач як тимчасово працюючий працівник зазначеним критеріям не відповідав, а відтак не може відноситись до суб'єктів в розумінні положень ч. 1 ст. 25 ЗК України, якою врегульовано порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок.

Крім того, за змістом ч.3 ст.118 ЗК України громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільських, міських рад або районних державних адміністрацій.

Відповідно до ст. 17 цього ж Кодексу до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності.

Однак зазначена державна структура, до відання якої віднесено здійснення погодження проекту приватизації земель ДП«Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка» не залучена позивачем до участі в справі в якості сторони.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Зокрема не приймається до уваги колегією суддів приєднана до апеляційної скарги довідка КСП «Імені Іваненка» від 18 вересня 2015 року про те, що ОСОБА_2 є членом вказаного підприємства, оскільки саме колективне підприємство було створене в процесі реорганізації лише в 2014 році, а спірні правовідносини виникли в 2010 році між працівником ОСОБА_2 та державним підприємством, яке в силу своєї правової природи відрізняється від колективного сільськогосподарського підприємства, зокрема не містить такого поняття «як член підприємства», натомість містить поняття «працівник підприємства».

Беручи до уваги вище встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 9 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді:

З оригіналом згідно.