АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2082/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівБабенка В. М. , Карпенко О. В.
при секретаріПосипайко А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення ,-

в с т а н о в и л а :

24 листопада 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення, посилаючись на те, що він є власником 1/9 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 листопада 2014 року.

Позивач ОСОБА_8 зазначає у позові, що крім нього співвласниками вказаної квартири є його рідна сестра - відповідач ОСОБА_6 та її малолітній син - ОСОБА_9 Він не має можливості користуватися та розпорядження своїм власним майном, так як відповідач ОСОБА_6 не впускає його до спірної квартири. Він неодноразово звертався до Придніпровського РВ в м. Черкаси з метою вирішення даної проблеми, однак йому було рекомендовано звернутися з даним питанням до суду. Даний факт підтверджується даними акту від 21 листопада 2014 року. Тому позивач ОСОБА_8 звернувся до суду із даним позовом та просив усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_6 не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 надати комплект ключів від квартири; вселити його в спірну квартиру та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав частково та просив задовольнити їх в частині вселення його в квартиру, щодо зобов'язання відповідача надати комплект ключів від квартири просив залишити без розгляду, так як під час розгляду справи в суді відповідач дала йому ключі і він має доступ до квартири.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2015 року залучено в якості третьої особи без самостійних вимог: Службу у справах дітей Черкаської міської ради у даній цивільній справі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2015 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права в частині вселення ОСОБА_8 до спірної квартири. Вважає, що судом не повно з'ясовано всі фактичні обставини справи, суд не сприяв повному, об'єктивному її розгляду, а тому оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги про вселення позивача в квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог, оскільки між сторонами на протязі тривалого часу виникають неодноразові конфлікти щодо спільної квартири та ведення способу життя позивача, відповідачем чиняться перешкоди у користуванні спільною квартирою позивачу, який є співвласником 1/ 9 частини квартири та має право користуватися нею. Тому суд дійшов висновку, що співвласник квартири позивач ОСОБА_8 в силу обставин та відносин, які склалися між сторонами не може реалізувати свої житлові права та обов'язки, позбавлений можливості користуватися власністю.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні згідно даних договору купівлі - продажу квартири від 22 вересня 2004 року ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є власниками квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 листопада 2014 року визнано за ОСОБА_8 право власності на спадкове майно - 1/9 частину вказаної квартири, що залишилося після смерті ОСОБА_10, батька позивача, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Власником 5/9 частин квартири є ОСОБА_6, а неповнолітній ОСОБА_9 є власником її 1/3 частини спільної квартири.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них , що встановлено ст. 379 ЦК України-.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди, спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Звертаючись до суду із даним позовом про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення, ОСОБА_8 посилався на те, що він не має можливості користуватися та розпорядження своїм власним майном, так як відповідач ОСОБА_6 не впускає його до спірної квартири.

Як вбачається із матеріалів справи в суді першої інстанції позивач ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав частково та просив задовольнити їх лише в частині вселення його в квартиру, оскільки відповідач ОСОБА_6 чинить перешкоди в користуванні квартирою шляхом заборони перебувати в квартирі у нічний час та вихідні дні, чим позбавляє його можливості безперешкодно входити в квартиру. Під час розгляду справи в суді сторони частково примирились, так як 13 липня 2015 року ОСОБА_6 добровільно надала повний комплект ключів ОСОБА_8, в зв'язку з чим він просив залишити без розгляду вимоги щодо усунення перешкод в користуванні квартирою та надання йому комплекту ключів від спільної квартири.

Згідно даних акту від 21 листопада 2014 року № 540 вбачається, що ОСОБА_6 відмовляється впускати співвласника ОСОБА_8 до спірної квартири, що підтверджує доводи позивача про перешкоди в користуванні спільною квартирою.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони неодноразово зверталися до правоохоронних органів з приводу конфліктних ситуацій, які виникають між ними на протязі тривалого часу щодо права користування спільною квартирою, однак добровільно спір не вирішено, а по даних фактах були прийняті відповідні рішення про відмову в порушенні кримінальної справи та рекомендовано звернутися до суду за захистом порушених прав сторонам .

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилається на те, що судом не повно з'ясовано обставини справи та не надано їй можливості надати докази проживання позивача ОСОБА_8 в спірній квартирі, оскільки апелянт вважає, що відсутній спір між сторонами щодо вселення, а суд дійшов помилкового висновку про те, що спір щодо користування квартирою в повній мірі не вичерпаний, тому є всі підстави для вселення позивача в спірну квартиру», лише пославшись на твердження позивача про порушення його права, яке не відповідає дійсності.

Колегія суддів вважає, що дані доводи апелянта не підлягають до задоволення, оскільки не надано належних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, які спростовуються висновками суду, обставинам справи та доказам, яким судом дано належну оцінку. Відповідачем надано лише копію акту від 13 липня 2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 проживає у спірній квартирі, тоді як сам позивач не заперечував того, що він проживає у вказаній квартирі після звернення до суду, однак посилався щодо вчинення йому перешкоди відповідачем в користуванні квартирою шляхом заборони перебувати в ній у нічний час та вихідні дні, чого не встановлено вказаним актом.

Інших доводів, які б спростовували законність рішення суду першої інстанції та висновки суду апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга є безпідставною і необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідності фактичним обставинам справи, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :