АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Вербової І.М.

при секретарях Мікітчак А.Л., Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою представника Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України - Браславської Людмили Зіновіївни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року,

встановила:

23 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила визнати незаконними та скасувати накази директора Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України ( далі - ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України) № 337/2-к від 09.07.2014 р. та №972/2-н від 10.12.2014 р. про її звільнення з посади начальника відділу кадрів апарату управління, поновити її на вказаній посаді та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 09 червня 2009 року працювала у відповідача на посаді начальника відділу кадрів апарату управління та з 01 січня 2011 р. її було прийнято на роботу за сумісництвом на 0,5 ставки старшого інспектора відділу кадрів. 09 липня 2014 року, на початку робочого дня, їй стало недобре, а тому вона звернулась за медичною допомогою. Того ж дня їй було відкрито листок непрацездатності. Також в цей же день вона звернулась до відповідача з заявами про надання відпусток, скасування наказу про прийом на роботу за сумісництвом, про призначення виконуючого обов'язків у зв'язку з погіршенням її стану здоров'я.

12 липня 2014 року вона отримала лист відповідача, в якому її було повідомлено про прийняття наказів про її звільнення з 09.07.2014 р. з посади начальника відділу кадрів апарату управління у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку, п.3 ст.40 КЗпП України, а також про звільнення з посади старшого інспектора відділу кадрів (за сумісництвом) з 08.07.2014 р. за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що звільнення з роботи за наказом № 337/2-к від 09.07.2014 р. відбулось з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбаченого ст.149 КЗпП України, без наведення в наказі конкретних підстав для звільнення та в період її тимчасової непрацездатності, просила визнати його незаконним та скасувати.

Одночасно просила поновити строк звернення до суду за вирішенням її трудового спору, оскільки наказ про звільнення отримала 12.07.2014 р., а трудову книжку оформлено не було. 08.08.2014 р. вона звернулась до суду з даним позовом, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 21.08.2014 р. Разом з тим, її повідомили, що заява судом отримана не була.

Оскаржуючи наказ про звільнення з роботи з 21 липня 2014 року згідно наказу №972/2-н від 10 грудня 2014 р., винесеного під час розгляду справи у суді, посилалась на те, що відповідач не повідомив її під розписку про оголошення їй дисциплінарного стягнення, не зажадав від неї письмових пояснень та порушив строк для його застосування.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 10 грудня 2014 року №972/2-н про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу кадрів апарату управління ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України. Поновлено ОСОБА_1 на вказаній посаді з 21 липня 2014 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2014 року по 19 червня 2015 року в сумі 35 685 грн. 53 коп. В іншій частині позову відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3 356 грн. допущено до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України -Браславська Л.З., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що звернувшись до суду з позовом 23.09.2014 р., позивач пропустила строк для оскарження наказу №337/2-к від 09 липня 2014 р. про звільнення з роботи. При вирішенні даного спору судом не вирішено питання поновлення пропущеного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Зазначила, що наявність листка непрацездатності позивача стала підставою для скасування наказу №337/2-к від 09 липня 2014 р. та видання у зв'язку з цим наказів №971/2-к, №972/2-к від 10 грудня 2014 року.

У зв'язку з тим, що листок непрацездатності позивача за період з 09.07.2014 по 24.06.2014 р. до ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України не надходив, це стало підставою для видання наказу №123/1-н від 23 червня 2015 р. про скасування наказу №971/2-к від 10 грудня 2014 р. та відновлення дії наказу №337/2-к від 09 липня 2014 р., про що повідомлено позивача.

Висновок суду про те, що контроль за станом трудової дисципліни і додержання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку в підрозділах інституту не був передбачений її посадовою інструкцією не відповідає обставинам справи та спростовується п.4.16 посадової інструкції начальника відділу кадрів, з якою позивач була ознайомлена 17.07.2010 р. Зазначення в судовому рішенні на те, що у наказі №84/1Н від 21.03.2014 р. не вказані причини дисциплінарного стягнення не відповідає дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні представник ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України -БраславськаЛ.З. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За правилами ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення : 1)догана; 2) звільнення.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення ( ч. 1,2, ст.149 КЗпП України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України з 05 серпня 2002 року.

На підставі наказу №183/2-к від 15 червня 2009 року ОСОБА_1, старшого інспектора відділу кадрів апарату управління, з 09 червня 2009 року переведено на посаду начальника відділу кадрів апарату управління, із збереженням усіх видів доплат та роботи за сумісництвом (а.с.12 т.1).

Відповідно до наказу №84/1Н від 21 березня 2014 року, розглянувши матеріали службового розслідування за фактом застосування Виконавчою дирекцією КВМ Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до інституту фінансових санкцій за порушення законодавства України про загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, начальнику відділу кадрів ОСОБА_1, за неналежне виконання посадових обов'язків, оголошено догану (а.с.75 т.1).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, у задоволенні позову про визнання незаконним наказу ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України №84/1 Н від 21 березня 2014 року в частині, яка стосується накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, зобов'язання скасувати вказаний наказ відмовлено.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Наказом №337/2-к від 09 липня 2014 року, розглянувши доповідну записку першого заступника директора ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України від 09.07.2014 року щодо невиконання начальником відділу кадрів ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків, а саме відсутність контролю за станом трудової дисципліни і додержанням працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку в підрозділах Національного інституту та в підлеглому їй відділі, та у зв'язку з притягненням її до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов'язків, ОСОБА_1 звільнено з роботи 09 липня 2014 року у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст.40 КЗпП України (а.с.34 т.1).

Відповідно до наданої позивачем до суду фотокопії листка непрацездатності серія АГИ№702692 від 09 липня 2014 року остання перебувала на лікуванні з 09.07.2014 р. по 18.07. 2014 року (а. с. 30 т.1).

У зв'язку з отриманням інформації про наявність у ОСОБА_1 листка непрацездатності, відповідачем 10.12.2014 р. видано наказ №971/2-к про скасування наказу №337/2-к від 09.07.2014 р., а також наказ №972/2-к про звільнення, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з роботи з 21 липня 2014 року (а.с.168,169 т.1).

Враховуючи ту обставину, що позивач під час видачі наказу про звільнення перебувала на амбулаторному лікуванні, у відповідності до наказу №972/2-к від 10.12.2014 р. відповідачем фактично було змінено дату звільнення позивача з 09.07.2014 р. на 21.07.2014 р.

За таких підстав посилання позивача на те, що її звільнення з роботи з 21 липня 2014 року згідно наказу №972/2-н від 10 грудня 2014 р. відбулось без додержання правил та порядку застосування дисциплінарного стягнення, є необґрунтованим.

Відповідно до положень п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пунктом 3 ст. 40 КЗпП України власникові надається право розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При звільненні працівника з цієї підстави слід враховувати, що на працівника покладаються обов'язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов'язок додержуватись внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними нормативними актами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що посадовою інструкцією начальника відділу кадрів апарату управління ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» не передбачено такі посадові обов'язки, як здійснення контролю за станом трудової дисципліни і додержання працівниками правил внутрішнього розпорядку в підрозділах інституту.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

Відповідно до п.4.16 Посадової інструкції начальника відділу кадрів, затвердженої 17.07.2010 р., з якою ОСОБА_1 була ознайомлена 17.07.2010 р. (а.с. 15-16 т.1), начальник відділу кадрів організує табельний облік, складання і виконання графіків відпусток, контроль за станом трудової дисципліни в підрозділах підприємства і додержанням працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку, розробляє заходи щодо поліпшення трудової дисципліни, зниження витрат робочого часу, контролює їх виконання.

Відповідно до п.4.18 вказаної інструкції, начальник відділу кадрів керує працівниками відділу.

02.08.2010 р. директором ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» видано наказ №120/1Н «Про посилення контролю за виробничою та трудовою дисципліною у структурних підрозділах інституту», з яким було ознайомлено в тому числі ОСОБА_1, як начальника відділу кадрів (а.с.86 - 86 зв. т.1).

Відповідно до змісту вказаного наказу на керівників структурних підрозділів інституту покладено персональну відповідальність за належне виконання персоналом своїх посадових обов'язків та дотримання норм виробничої та трудової дисципліни.

Зокрема наказано забезпечити щомісячне здійснення перевірок наявності персоналу на своїх робочих місцях. По результатам перевірок ( у разі виявлення порушень) доповідати у письмовому вигляді відповідальній особі. Обов'язок проведення перевірок покласти на начальника відділу кадрів ОСОБА_1, надавши їй право залучати для проведення даних перевірок інших працівників інституту.

Так, обґрунтовуючи законність підстав для звільнення позивача, відповідач посилався на доповідну записку першого заступника директора ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України від 09.07.2014 р. (а.с.87 -88 т.1).

Відповідно до змісту вказаної доповідної записки, на виконання вказівки директора ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України, першим заступником директора ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України Костилєвим М.В. проведено перевірку дотримання вимог КЗпП України у частині, що стосується відпрацювання робочого часу осіб, які працюють в інституті за сумісництвом.

Перевіркою встановлено, що 07.07.2014 р. в період з 18.30 до 20.30 год. у відділі кадрів апарату управління ДУ «НІХТ ім. О.О. Шалімова» НАМН України жоден з працівників вказаного підрозділу, крім залученого до перевірки ст. інспектора відділу кадрів Лихваря С.В., на робочому місці не знаходився, про що складено відповідний акт (а.с. 89 т.1).

Як вбачається зі змісту вказаного акту, з 18.30 до 20.30 год. 07.07.2014 р. двері в кабінеті відділу кадрів були зачинені, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав, світло в приміщенні не горіло.

На підтвердження тієї обставини, що позивачу було запропоновано надати письмові пояснення по суті порушення трудової дисципліни, але остання відмовилась від їх надання, свідчить акт від 09.07.2014 р. за підписом 7 осіб (а.с. 91 т.1).

Позивач також в судовому засіданні не надала обґрунтованих пояснень, яким чином вона виконувала свої посадові обов'язки в частині забезпечення контролю за станом трудової дисципліни в підрозділах підприємства, додержанням працівниками, в тому числі які працюють за сумісництвом, правил внутрішнього трудового розпорядку.

Про відмову позивача від ознайомлення з наказом про звільнення та про її присутність на робочому місті свідчать акти від 09.07.2014 р. (а.с. 95, 96 т.1).

Про свою присутність на робочому місті 09.07.2014 р. на початку робочого дня не заперечувала також і сама ОСОБА_1

З урахуванням зібраних по справі доказів в їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що відповідач довів наявність підстав для звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України. При цьому відповідачем були додержані передбачені ст.147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Судом також встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду за вирішенням її трудового спору. При цьому суд враховує, що звільнення позивача відбулось відповідно до наказу від 09.07.2014 р., а наказом від 10.12.20014 р. було фактично змінено дату її звільнення, а з позовом до суду остання звернулась 23.09.2014 р. Попереднє звернення позивача з аналогічним позовом до суду 08.08.2014 р., який ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 р. було повернуто позивачу у зв'язку з не усуненням недоліків, не є доказом поважності причин такого пропуску.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню не у зв'язку з пропуском строку звернення, а у зв'язку з їх безпідставністю.

Подальше видання відповідачем наказу №123/1-н від 23.06.2015 р. про скасування наказу №917/2 -к від 10. 12.2014 р. та відновлення дії наказу №337/2-к від 09.07.2014 р. не може бути взято судом до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції виходячи з обставин справи, які існували на час його ухвалення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України - Браславської ЛюдмилиЗіновіївни задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді

Справа №22-ц/796/10353/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Бобровник О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.