УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Четверта одеська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 22 березня 2012 року.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 29 червня 2011 року її бабуся ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений секретарем Білинської сільської ради Балтського району Одеської області, яким все своє майно заповіла позивачці ОСОБА_4

Після смерті бабусі, позивачка у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, втім отримала відмову, оскільки 22 березня 2012 року ОСОБА_6 було складено заповіт на користь відповідача ОСОБА_5

Позивачка вказала, що заповіт від 22 березня 2012 року не відповідає волі її бабусі ОСОБА_6, оскільки підпис за заповіті не схожий із її підписом, тобто зроблений сторонньою особою.

Вказала, що ОСОБА_6 мала вади зору, а заповіт не був прочитаний свідками вголос, а тому волевиявлення спадкодавця при таких обставинах не могло бути вільним, у зв'язку з чим заповіт було вчинено з недотриманням порядку, встановленого ст. 1253 ЦК України.

З огляду на вказане просила задовольнити позов.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Балтського районного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, оцінивши досліджені надані сторонами докази та показання свідків, допитаних у судовому засіданні Суворовського районного суду м. Одеси за дорученням Балтського районного суду Одеської області (а. с .98-99), врахував рішення апеляційного суду Одеської області від 26 лютого 2014 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту з підстав відсутності волевиявлення спадкодавця і вчинення його під психічним тиском, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська