АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5234/14-ц 22-ц/774/1085/К/15
Справа №214/5234/14 Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1085/К/15 Щеняєва І.Б.
Категорія №31 (4) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватне підприємство «Профіт-АСС», про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 07.06.2011 року приблизно о 22-15 год. відповідач у зв'язку з виникненням неприязних відносин до позивача, маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдав йому один удар кулаком правої руки у ліве плече і один удар кулаком лівої руки в область грудної клітини, спричинивши таким чином тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху лівої плечової кістки, посттравматичної нейропатії правого променевого нерва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №449 від 12.03.2012 року за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров'я більше 21 дня.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22.05.2012 року кримінальну справу відносно відповідача ОСОБА_3, обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, було припинено та звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п. В ст. 1 ЗУ «Про амністію» від 08.07.2011 року.

При зверненні до суду з позовом позивач зазначив, що 06.06.2011 року між ним та ПП «Профіт - АСС» було укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 приймався на роботу у якості менеджера з повним робочим днем та посадовим окладом у розмірі 1800 грн./міс. У зв'язку з протиправними діями відповідача позивачу були заподіяні значні тілесні ушкодження, внаслідок чого ОСОБА_2 втратив роботу, оскільки за станом здоров'я не працював у ПП "Профіт - АСС». Позивач вважає, що реально міг би одержувати на постійній основі заробітну плату з можливим підвищенням по службі, якби не протиправні дії відповідача, які призвели до розладу стану його здоров'я.

Крім того, винними діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що він втратив роботу і з того часу перебуває у негативному емоційно-психічному стані, втратив сон, отримав моральний дискомфорт і пригнічений стан, який вплинув на життєві зв'язки із оточенням.

У зв'язку з вищенаведеними обставинами, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 в останній їх редакції просив суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 64800 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року у задоволенніпозову ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 червня 2015 року з позивача на користь держави стягнуто судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем не порушено права позивача внаслідок нанесення йому 07.06.2011 року тілесних ушкоджень, оскільки ОСОБА_2 приймався на роботу у ПП «Профіт - АСС» у 2011 році, однак, за станом здоров*я внаслідок нанесення йому відповідачем тілесних ушкоджень не працював на підприємстві.

Крім того, позивач посилається на те, що саме з вини відповідача він не приступив до роботи у ПП «Профіт», де повинен був отримувати заробітну плату у розмірі 1800 грн. щомісяця та мав можливість на підвищення по службі, протягом трьох років з моменту нанесення йому тілесних ушкоджень позивач не може знайти роботу. У зв'язку з чим, на його думку, з відповідача необхідно стягнути на його користь упущену вигоду, тобто не отриману заробітну плату у сумі 1800 грн. за 38 місяців у сумі 64800 грн.

Також апелянт посилається на те, що винними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка виражається у тому, що він втратив роботу, у нього на утриманні знаходиться дитина, яку необхідно забезпечувати. ОСОБА_2 внаслідок нанесення йому відповідачем тілесних ушкоджень до сих пір перебуває у напруженому нервовому психо-емоційному стані.

Судом першої інстанції, на думку ОСОБА_2, безпідставно стягнуто з нього судовий збір у сумі 1148 грн., оскільки він на підставі п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2011 року у зв'язку раптово виниклими неприязними стосунками відповідач ОСОБА_3 наніс потерпілому - позивачу ОСОБА_2 один удар кулаком правої руки в ліве плече та один удар кулаком лівої руки в область грудної клітини, завдавши потерпілому тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров'я більше ніж 21 день, у зв'язку з чим ОСОБА_3 було пред'явлено обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України.

Згідно постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22.05.2012 року кримінальна справа відносно ОСОБА_3, який обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, була припинена і його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. В ст.1 Закона України «Про амністію» від 08 липня 2011 року (а.с.9-10).

Згідно трудового договору від 06.06.2011 року, укладеного між ПП «Профіт -АСС» та позивачем ОСОБА_2, він був прийнятий на посаду менеджера з посадовим окладом у розмірі 1800 грн. Вказаний трудовий договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 06.06.2014 року. ОСОБА_2 повинен приступити до роботи з 08.06.2011 року .

Згідно наказу №5 ПП «Профіт - АСС» від 08.06.2011 року позивача ОСОБА_2 звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. (а.с.81)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що у зв'язку з нанесенням йому відповідачем 07.06.2011 року тілесних ушкоджень, він не зміг 08.06.2011 року приступити до роботи у ПП «Профіт-АСС» та був звільнений, тому з вини ОСОБА_3 позивач не зміг отримувати заробітну плату у розмірі 1800 грн. щомісяця протягом 38 місяців та до сих пір не може працевлаштуватися. Винними діями відповідача позивачу, крім упущеної вигоди, завдано моральну шкоду ушкодженням його здоров*я.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 22 ЦК України, упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

За відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає.

При цьому, встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належним чином.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь упущеної вигоди з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу ПП «Профіт - АСС» №4 від 06.06.2011 року на підставі трудового договору позивача ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду менеджера з окладом 1800 грн., обумовлено приступити до роботи 08.06.2011 року (а.с.80)

08.06.2011 року трудовий договір від 06.06.2011 року , укладений між ОСОБА_2 та ПП «Профіт-АСС», було розірвано на підставі п.4 ст.40 КЗпП України згідно наказу № 5 від 08.06.2011 року (а.с.81)

Згідно листа ПП «Профіт - АСС» від 14.11.2014 р. у червні 2011 року ОСОБА_2 надав довідку про стан здоров'я (а.с.79)

При цьому позивач ОСОБА_2 не надав ПП «Профіт-АСС» лікарняного листа, який би підтвердив факт його лікування у зв'язку зі спричиненням йому відповідачем тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Тобто, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, а саме заробітну плату у ПП «Профіт-АСС» у сумі 1800 грн. щомісяця, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи причиною звільнення позивача з роботи за п.4 ст.40 КпП України став прогул 08.06.2011 року.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування йому відповідачем упущеної вигоди.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що саме з вини відповідача він не приступив до роботи у ПП «Профіт», де повинен був отримувати заробітну плату у розмірі 1800 грн. щомісяця та мав можливість на підвищення по службі, протягом трьох років з моменту нанесення йому тілесних ушкоджень позивач не може знайти роботу, що є підставою для стягнення з відповідача на його користь упущеної вигоди, тобто не отриману заробітну плату у сумі 1800 грн. за 38 місяців у сумі 64800 грн., не беруться до уваги колегією суддів з вищенаведених підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач спричинення йому моральної шкоди обґрунтовує втратою ним роботи, в той час, як він був звільнений не через стан здоров'я, а за прогул.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.1, ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Матеріалами справи встановлено, що як на підставу для відшкодування моральної шкоди позивач ОСОБА_2 посилався як на те, що з вини відповідача він втратив роботу і до сих пір не може працевлаштуватися, так і на те, що 07.06.2011 року відповідачем було нанесено йому тілесні ушкодження середньої тяжкості, які призвели до погіршення стану його здоров*я.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач обґрунтовує спричинення йому відповідачем моральної шкоди тільки звільненням з ПП «Профіт-АСС» та неможливістю працевлаштуватися, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відповідачем були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що призвело до фізичних і моральних страждань ОСОБА_2

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди є помилковим.

Беручи до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, колегія суддів, враховуючи характер і тривалість страждань позивача, який у зв'язку з протиправними діями відповідача отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, в результаті чого був змушений лікуватися, ступінь вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, прикладення позивачем додаткових зусиль для поновлення звичного ритму життя, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Крім того, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного розподілу судових витрат з наступних підстав.

Частинами 2,3,4 статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Матеріалами справи встановлено, що підставою для звернення до суду з позовом ОСОБА_2 стало ушкодження його здоровя внаслідок нанесення йому відповідачем тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що у розумінні п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору.

Частиною 5 статті 88 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог ОСОБА_2 за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 365,40 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди скасувати на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 5000 грн. Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року та додаткове рішення від 03 червня 2015 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 365 грн. 40 коп.В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 5000 (п'ять тисяч) грн.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року та додаткове рішення від 03 червня 2015 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 365 (триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: