АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа НОМЕР_1-ц/796/ 2574 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Колдіна О.О.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача Чудаківської Л.В.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Державного підприємства «Антонов» в особі Філії «Серійний завод «Антонов» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за проживання;

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Антонов» в особі Філії «Серійний завод «Антонов», поданою представником Рибкою ВячеславомВолодимировичем

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19.12.2014 року у задоволенні позову ДП «Антонов» в особі Філії «Серійний завод «Антонов» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за проживання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Рибка В.В., діючи в інтересах ДП «Антонов», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задовлення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що в порушення ст. 215 ЦПК України у описовій частині рішення не були зазначені докази, досліджені судом. Суд повинен був дати оцінку всім доказам, які представлені сторонами. В мотивувальній частині рішення суд зазначив, будь-яких документів, які б підтверджували статус гуртожитку ОК «Сокіл» за адресою: АДРЕСА_1 матеріали справи не містять. Але судом не були прийняті до уваги доводи, які містяться в Довідці №070-30 від 16.01.2014 року, що була надана суду представником позивача про те, що гуртожиток ОК «Сокіл» обліковується на балансі філії ДП «АНТОНОВ» «Серійний завод «АНТОНОВ» під інвентарним номером 0078. Суд не обґрунтував чому і на якій підставі зазначені докази не взяв до уваги. У порушення п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України судом не було наведено мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення.

Судом першої інстанції не було враховано та застосовано норми ЦК України при вирішенні даної справи, а саме норми ст.ст.509, 526, 610, 625 ЦК України. Окрім того посилання відповідачів з огляду на відсутність жодного належного та допустимого доказу в підтвердження визнання недійсними або скасування встановлених позивачем тарифів є безпідставними, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги як такі, що не містять інформації щодо предмету доказування.

Доводи відповідача щодо неправомірності проведеного розрахунку позивачем, з огляду на положення ст. 820 ЦК України, є безпідставними.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримала подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Відповідачка ОСОБА_3, представник відповідачів ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2002 р. ОСОБА_6 був призначений на посаду слюсаря-ремонтника в оздоровчому комплексі з санітарно-профілактичним лікуванням «Сокіл» ДП «Київський авіаційний завод «Авіант» згідно наказу № 69/УК.

Як працівник заводу він був поселений в кімнату НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 та неповнолітньою дитиною ОСОБА_8 зареєстровані та проживають за даною адресою, що підтверджується довідкою Форми 3, виданою Відділом соціально-комунального призначення ДП «Антонов» Філії «Серійний завод «Антонов».

Кімната НОМЕР_1 розрахована на 3 ліжко-місця, жилою площею 18 кв.м.

10.06.2011 р. ОСОБА_6 був звільнений з роботи.

На виконання Розпорядження КМУ №758-р від 01.07.2009 р. «Про реорганізацію державного підприємства «Київський авіаційний завод «Авіант» 10.07.2009 р. Міністерством промислової політики України було видано наказ №476 «Про припинення шляхом реорганізації «ДП «Київський завод «Авіант».

Відповідно до наказу АНТК ім.О.К. Антонова №2922 від 24.12.2009 р. створено Філію «Серійний завод «Антонов» Державного підприємства Авіаційного науково-Технічного комплексу О.К. Антонова (ДП «Антонов»).

Позивач звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що відповідачі відмовляються отримувати квитанції для сплати вартості свого проживання у кімнаті НОМЕР_1 корпусу НОМЕР_2 (гуртожитку), відмовляються укладати відповідний договір і вносять оплату за проживання, визначивши її розмір на власник розсуд. За період з 01.04.2012 р. по 01.02.2014 р. заборгованість по платі за проживання становить 3485 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених ДП «Антонов» позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, відповідно до Статуту Філія не є юридичною особою відповідно до законодавства країни і здійснює свою діяльність від імені Підприємства.

Філія веде самостійний баланс, має розрахунковий та інші рахунки в установах банку, печатку зі своїм найменуванням та може мати інші атрибути, необхідні для організації своєї діяльності, які реєструються відповідно до чинного законодавства. У своїй діяльності Філія підпорядкована Підприємству. МайноФілії є майном Підприємства і становлять необоротні та оборотні активи, вартість яких відображається у самостійному балансі Філії.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що службове житло - корпус НОМЕР_2 (гуртожиток) ОК «Сокіл» за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та утримується філією ДП «Антонов» Серійний завод Антонов», про що надана довідка ДП «Антонов».

Однак, як зазначалось вище, майно Філії становлять його необоротні та оборотні активи, які відображені у балансі Філії, а довідка, в даному випадку, або Технічний паспорт на дане приміщення, на що посилалась представник позивача, не є належними доказами на підтвердження того, що корпус НОМЕР_2 (гуртожиток) ОК «Сокіл» переданий на баланс підприємства, не підтверджує статус даного жилого приміщення.

В суді першої інстанції представник позивача заявляла про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження того, що корпус НОМЕР_2 (гуртожиток) ОК «Сокіл» перебуває на балансі Філії «Серійний завод «Анотонов», однак, на стадії доповнень представником позивача були надані суду наступні документи: інвентаризаційний опис основних засобів підприємства станом на 06.11.2014 р., з якого вбачається, що на балансі підприємства за інвентаризаційним № 0078 перебуває гуртожиток; баланс підприємства станом на 30.09.2014 р. та передавальний акт приймання-передачі майнових прав і обов'язків державного підприємства «Київський авіаційний завод «Авіант» державному підприємства «Авіаційний науково-технічний комплекс ім.О.К.Антонова», відповідно до якого ДП «Антонов» була передана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, оздоровчий комплекс «Сокіл» із санаторно-профілакторним лікуванням на 329 місць.

У довідці № 070-30 від 16.01.2014 р. про перебування корпусу НОМЕР_2, (гуртожиток) ОК «Сокіл» на балансі Філії «Серійний завод Антонов» ДП «Антонов» зазначено, що це є службове житло.

Представник позивача зазначала суду, що корпус НОМЕР_2 є частиною оздоровчого корпусу «Сокіл» і використовується для проживання працівників підприємства.

Відповідно до відомостей Технічного паспорту, наданого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна корпус під НОМЕР_2 обліковується як багатоквартирний будинок - гуртожиток.

Відповідно до Довідки форми № 3 відповідачам у користування виділялись ліжко-місця.

При здійсненні реєстрації місця проживання відповідачів та їх неповнолітньої дитини у формі № 1 зазначено, що вони зареєстровані в гуртожитку.

Відповідно до Акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту за адресою: АДРЕСА_1 в експлуатацію було здано гуртожиток.

Будь-яких інших доказів на підтвердження статусу даного приміщення суду не надано.

Звертаючись до суду позивач посилається на те, що при визначенні розміру оплату, яку мешканці корпусу НОМЕР_2 ОК «Сокіл» (гуртожиток) повинні вносити за проживання, підприємство керувалось роз'ясненнями Управління цінової політики Київської міської державної адміністрації з даного питання, відповідно до якого підприємству було рекомендовано скористатись тимчасовою методикою нарахування плати за проживання в гуртожитках, оскільки у Київської міської державної адміністрації відсутні повноваження для визначення вартості проживання і затвердження відповідних тарифів на послуги за проживання в оздоровчих комплексах.

Дане роз'яснення містить посилання на те, що плата за користування жилою площею в гуртожитку нараховується виходячи із вартості послуги з утримання будинку та фактично займаної площі в розрахунку на одну особу, збільшеної на коефіцієнт, що враховує загальну площу, до якої відноситься площа кухонь, душових кімнат, кімнат для прання, санвузлів, коридорів, а також балконів з урахуванням знижувальних коефіцієнтів. Також мешканці гуртожитків сплачують за комунальні послуги з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення та газ, виходячи аз фактичного споживання пропорційно кількості мешканців (у разі, якщо гуртожиток обладнаний будинковими засобами обліку) або в розрахунку на 1 особу (у разі відсутності таких лічильників). Також мешканці сплачують за електричну енергію за тарифами, встановленими Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Відповідно до Примірного положення про гуртожиток (№ 208 від 03.06.1986 р.) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Згідно з положення ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Судом вірно встановлено, що між сторонами договір про участь в утриманні будинку та прибудинкової території не укладався, а також не погоджувались тарифи за надані послуги.

Згідно інформації, викладеної в листі Департаменту економіки і інвестицій Київської міської державної адміністрації від 27.12.2013 р. № 050/21-10410 ДП «Антонов» Філія «Серійний завод «Антонов» не зверталось до органів місцевого самоврядування з приводу затвердження тарифів на послуги з утримання будинку і прибудинкової території для гуртожитку, що знаходиться на території оздоровчого комплексу «Сокіл», хоча про необхідність затвердження таких тарифів підприємству направлялись відповідні листи.

Відповідно до наданих суду позивачем розрахунків вартості оплати за проживання в кімнаті 22 корпусу 20 (гуртожитку) ОК «Сокіл» при нарахуванні зазначеної оплати представники підприємства виходили з розміру тарифів на житлово-комунальні послуги, які діяли на момент нарахування, затверджених відповідно Київською міською державною адміністрацією, Спільного рішення адміністрації Філії ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов» та профспілкового комітету від 28.02.2012 р. № 19 «Про встановлення оплати за проживання працівників заводу та членів їх сімей у оздоровчому комплексі «Сокіл» та розпорядження заступника директора Філії ДП «Антонов» «Серійний завод «Антонов» № 54 від 01.06.2013 р. «Про введення уточнених розрахунків вартості розміщення та надання місця працівникам заводу для тимчасового перебування у корпусах ОК «Сокіл».

Відповідно до Уточненого розрахунку до складу вартості за проживання включена вартість оплати комунальних послуг та експлуатаційні витрати.

Однак, норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, не містить визначення такого поняття як «експлуатаційні витрати» та їх складові.

Натомість в силу положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Примірного положення про гуртожитки, мешканці гуртожитку повинні оплачувати послуги з утримання будинку та прибудинкової території, до яких відносяться послуги із забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Докази на понесення позивачем таких витрат суду не надані.

Розрахунок вартості оплати за проживання в корпусі НОМЕР_2 (гуртожиток) ОК «Сокіл» був розроблений Управлінням економіки і затверджений керівником підприємства.

Однак, затвердження тарифів за проживання не відноситься до компетенції керівників підприємств.

До сплати за проживання відповідачам нараховується плата в розмірі 625 гривень, однак вони сплачують плату в розмірі 300 гривень в залежності від кількості спожитих комунальних послуг.

З огляду на відсутність у суду обґрунтованих доказів на підтвердження правомірності встановлення підприємством розміру плати за проживання в кімнаті АДРЕСА_1 яка нараховується відповідачам для оплати із розрахунку якої виходить позивач, визначаючи суму заборгованості, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. Всі інші доводи апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду.

Отже, твердження апелянта про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Антонов» в особі Філії «Серійний завод «Антонов», подану представником Рибкою Вячеславом Володимировичем відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: