ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/2672/14-ц
Провадження №2/636/66/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панаід І.В.,

за участі секретаря судового засідання - Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна подружжя, -

встановив :

ОСОБА_1 звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати спільно нажитим за час перебування з відповідачем у шлюбі та поділити наступним чином таке майно: двокімнатну житлову квартиру АДРЕСА_1, яку передати у власність позивача; передати у власність відповідачу земельну ділянку, розміром 0,1000га, кадастровий номер №:61:002:0078, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану в м.Чугуєві Харківської області по вул.Листяна, 4, легковий автомобіль «Опель Астра», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, гараж №33, розташований по вул.К.-Лібкнехта, біля №39. В обґрунтування позову позивач послалася на те, що вищевказане майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, у звязку з чим, вважала, що воно належить їм в рівних частках і просила на свою частку виділити квартиру, оскільки вона з дитиною не має власного житла, а відповідач одноособово користується всім майном у тому числі й квартирою.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення відповідно до викладеного вище, просила позов задовольнити.

Відповідач та його представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що спірне майно було придбано за рахунок коштів, які надавала мати позивача, а також на те, що право власності на гараж №33 по вул. К. Лібкнехта, біля №39 за відповідачем не зареєстровано.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Сторонами не заперечується їх перебування у шлюбі на час звернення позивач до суду, який було укладено 10.08.2002 року згідно свідоцтва про одруження 1-ВЛ №159506 (а.с.7).

За час перебування у шлюбі на імя відповідача було придбано та зареєстровано житлову квартиру АДРЕСА_2, згідно договору купівлі-продажу від 09.09.2006року (а.с.9-10); земельну ділянку, розміром 0,1000га, кадастровий номер №:61:002:0078, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану в м.Чугуєві Харківської області по вул.Листяна, 4 (а.с.12-14); легковий автомобіль «Опель Астра», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.16).

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

У Постанові від 02 жовтня 2013 року (справа № № 6-79 цс 13) Верховний Суд України зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Матеріалами справи підтверджується, що в день придбання спірної двокімнатної квартири АДРЕСА_2, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, його мати ОСОБА_3 продала однокімнатну квартиру №101 в м.Чугуєві Харківської області, пров.Чайковського, 6. Продаж однокімнатної квартири було здійснено за 67500грн. (а.с.109).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 (мати позивача) пояснила, що кошти від продажу цієї однокімнатної квартири були передані нею її сину ОСОБА_2 для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_3. Даний факт в судовому засіданні не заперечувала й позивач, посилаючись на те, що двокімнатна квартира була придбана за рахунок коштів від продажу однокімнатної квартири, спільних коштів подружжя, а також коштів, які були передані батьками позивача. Відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, визначаючи частку позивача у майні спільної власності двокімнатній квартирі АДРЕСА_3, суд враховує, що така квартира була придбана за 117500, 00грн., при цьому 67500,00грн. це кошти, внесені відповідачем у звязку з продажем однокімнатної квартири. Крім того, допитана в судовому засіданні мати позивача ОСОБА_4 вказала, що також надавала дочці кошти на придбання квартири, що не заперечував відповідач в судовому засіданні і письмових поясненнях, вказуючи на те, що дана сума становила 10 000,00 грн. (а.с.106). Погоджуючись з твердженнями позивача щодо використання коштів від продажу однокімнатної квартири на купівлю двокімнатної квартири, які не заперечуються позивачем, суд не приймає посилання позивача щодо сплати його матірю іншої частки вартості квартири у сумі 47500,00грн., оскільки це не підтверджено належними доказами. Тому, виходячи із заявлених вимог, а також участі сторін у створенні майна спільної власності, вартість квартири, що підлягає поділу становить 117500,00грн. 67500,00грн. - 10000,00грн. = 40 000,00грн. Отже, на частку позивача припадає 20 000грн. Оскільки кошти на придбання квартири передавались позивачу також її матірю (10 000грн.), то суд вважає за необхідне збільшити на вказану суму частку позивача. Тому ідеальна частка позивача ОСОБА_1 становить 30000х100 /117500 =1/4, ідеальна частка відповідача ОСОБА_2 становить ?.

Щодо доводів відповідача про придбання земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої в м.Чугуєві Харківської області по вул.Листяна, 4, та легкового автомобілю «Опель Астра», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за рахунок грошових коштів, які були передані його матірю у звязку з продажем належного їй житлового будинку по вул.Островського, 22, суд такі твердження не приймає. При цьому суд виходить з того, що належних доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів від продажу даного будинку не представлено. Як вбачається з договору купівлі - продажу житлового будинку по вул.Островській, 22 (а.с. 111-112), його було вчинено 25 серпня 2011 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки було укладено 21 грудня 2011 року (а.с.12), а автомобіль «Опель Астра», 2006 року випуску було придбано у березні 2012 року. Зважаючи на час, який пройшов з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку по вул.Островській, 22, та правочинів щодо придбання земельної ділянки і автомобілю, відсутність належних доказів передачі відповідачу коштів саме від продажу будинку на придбання вказаних обєктів рухомого і нерухомого майна, суд в цій частині вважає твердження позивача щодо придбання такого майна за рахунок спільних коштів подружжя доведеними. Покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо передачі матірю відповідача коштів ОСОБА_2 на придбання автомобілю і земельної ділянки не є належними доказами у розумінні статті 59 ЦПК України і спростовуються матеріалами справи за якими продаж будинку по вул.Островського, 22 було здійснено за 66000грн., ОСОБА_3 належало право власності на ? частки цього будинку, а отже її частка від продажу становила 33000грн. Між тим, вартість земельної ділянки по вул.Листяній, 4 становить 26 400грн., а за твердженням свідка ОСОБА_5 мати передала відповідачу 6 000 доларів США на придбання автомобілю «Опель Астра», що за курсом НБУ, станом на 16 березня 2012 року, становить 6000 х7,9875грн. =47925грн. Тобто, вартість придбаного майна земельної ділянки і автомобілю перевищує вартість будинку по вул.Островського, 22 і фактично вдвоє більше ніж частка ОСОБА_3 (матері відповідача) у вартості даного будинку.

Згідно статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Судом за клопотанням позивача були витребувані відомості щодо реєстрації права власності на спірний гараж 33 по вул.К-Лібкнехта в м.Чугуєві (а.с.91, 93). Однак, доказів реєстрації такого права в КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» та в реєстраційний службі Чугуївського міськрайонного управління юстиції матеріали справи не містять (а.с.49, 123-124). З цих підстав суд не приймає як належний доказ розписку ОСОБА_7 щодо продажу гаражу №33 (а.с.15), а також лист Чугуївського районного відділення «Харківенергозбут» щодо укладання з ОСОБА_2 договору користування електричною енергією та відкриття особового рахунку (а.с.104). Таким чином, оскільки доказів щодо реєстрації права власності на гараж №33 по вул.К-Лібкнехта в м.Чугуєві за ОСОБА_2 позивачем не представлено, право спільної власності подружжя ОСОБА_2 на вказаний гараж не виникло, а отже вимоги позивача щодо розподілу такого майна задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, всебічно, повно та обєктивно дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємозвязок доказів у їх сукупності, оскільки між позивачем і відповідачем не досягнуто згоди щодо порядку поділу майна в натурі, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із положень статті 88 ЦПК України і враховує, що судом частково задоволенні вимоги майнового характеру щодо визнання права власності на частки відповідного рухомого та нерухомого майна. З огляду на надані позивачем суду відомості щодо вартості квартири, земельної ділянки і автомобіля, які не спростовані відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог майнового характеру. Отже, стягненню підлягають судові витрати у сумі (117500грн. х0,25 +26400грн.х0,5 + 60000х0,5)/100 =725,75грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57-60, 169, 209, 212-215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_1 на ? частки двокімнатної житлової квартири АДРЕСА_1, залишивши у ОСОБА_2 право власності на ? частки вказаної квартири.

Визнати право власності ОСОБА_1 на ? частки земельної ділянки, розміром 0,1000га, кадастровий номер №:61:002:0078, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану в м.Чугуєві Харківської області по вул.Листяна, 4, залишивши у ОСОБА_2 право власності на ? частки вказаної земельної ділянки.

Визнати право власності ОСОБА_1 на ? частку легкового автомобіля «Опель Астра», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, залишивши у ОСОБА_2 право власності на ? частки вказаного автомобіля.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 725,75грн. (сімсот двадцять пять гривень 75 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя