У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Черненко В.А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним договору лізингу і повернення коштів, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 30 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінанового лізингу № 001456, укладений 1 квітня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_2 18 891 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки при укладенні 1 квітня 2015 року договору фінансового лізингу сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»; норми Закону України «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися у системному зв'язку зі спірними правовідносинами, а перелік несправедливих умов договору у договорах із споживачем, які передбачені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є вичерпним, відтак відсутні підстави для визнання договору лізингу недійсним.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним договору лізингу і повернення коштів.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.А. Черненко