УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дьоміної О.О., Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2014 року та за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 20 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 23 січня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № МL-0AD/011/2007, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 159 тис. доларів США, терміном до 23 січня 2027 року, а останній прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти у розмірі 5,99 % річних за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіка.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивачем було укладено з ОСОБА_4 договір поруки від 23 січня 2007 року, згідно з п. 1 якого поручитель прийняв на себе зобов'язання у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором здійснити виконання його грошових зобов'язань у повному обсязі.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, перерахувавши кошти на поточний рахунок відповідача. ОСОБА_3 належним чином свої зобов'язання за договором не виконує, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіка. Сума заборгованості за договором станом на 16 листопада 2012 року становить 189 759,77 доларів США, що еквівалентно 1 516 749 грн 83 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 20 листопада 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором станом на 16 листопада 2012 року у розмірі 189 759,77 дол. США, що еквівалентно 1 516 749 грн 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 1 609 грн 80 коп. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 1 609 грн 80 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2014 року зазначене судове рішення у частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову про солідарне стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у розмірі 189 759,77 дол. США, що еквівалентно 1 516 749 грн 83 коп., та 1 609 грн 80 коп. судових витрат відмовлено.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_3 судових витрат змінено та збільшено суму з 1 609 грн 80 коп. до 3 219 грн 60 коп.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 у касаційній скарзі просять ухвалені у справі рішення в частині задоволення позову до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові до ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Касаційні скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначав, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого згідно з розрахунками, наданими суду, станом на 16 листопада 2012 року загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором становить 189 759,77 доларів США, що еквівалентно 1 516 749 грн 83 коп.

Кредитний договір забезпечено договором поруки від 23 січня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_4 поручилася перед позивачем за виконання позичальником своїх обов'язків у повному обсязі.

Оскільки позивач направляв письмову вимогу про дострокове погашення грошових зобов'язань за договором, а суми боргу за договором в повному обсязі не повернуті, суд дійшов висновку про те, що основна сума боргу за кредитами та інші обов'язкові платежі підлягають стягненню з обох відповідачів на користь позивача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та відмовляючи у задоволенні позову про солідарне стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у розмірі 189 759,77 дол. США, що еквівалентно 1 516 749 грн 83 коп., та 1 609 грн 80 коп., виходив із того, що додатковими договорами до кредитного договору від 23 лютого 2009 року та від 13 березня 2009 року було збільшено фіксований відсоток плаваючої процентної ставки з 5,99 % до 7,27 % річних та встановлено фіксовану процентну ставку 7,95 % у період з 16 березня до 14 грудня 2009 року, збільшено розмір щомісячного ануїтетного платежу з 659,75 доларів США до 662,82 доларів США без погодження цих змін з поручителем ОСОБА_4 За висновком апеляційного суду такі зміни до кредитного договору збільшили обсяг відповідальності як боржника, так і поручителя, хоча такі зміни з ОСОБА_4 не погоджувалися, що свідчить про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_4 відповідальності на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду щодо відмови у позові до поручителя, підстав для скасування ухваленого ним рішення у цій частині не вбачає.

Разом із тим з рішенням апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Судами установлено та вбачається з матеріалів справи, що 23 січня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № МL-0AD/011/2007, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 159 тис. доларів США, терміном до 23 січня 2027 року, а останній прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти у розмірі 5,99 % річних за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіка.

Порядок виконання боргових зобов'язань за кредитним договором встановлений пунктом 1.5 кредитного договору.

У подальшому між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 неодноразово були укладені додаткові угоди до кредитного договору: від 23 лютого 2009 року № 1, від 13 березня 2009 року № 1, від 14 грудня 2009 року № 2, від 29 листопада 2011 року № 3, якими змінювався розмір відсотків та графіки платежів (а. с. 120-126; 127-133; 134-144; 145-150).

23 лютого 2009 року додатковою угодою № 1 до кредитного договору змінено процентну ставку (плаваючу), її складову, фіксований відсоток з 5,99 % до 3, 99 % річних на період з 23 лютого до 31 грудня 2009 року, а з 01 січня 2010 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором фіксований відсоток плаваючої процентної ставки встановлено 5,99 % річних та складено графік платежів, за яким збільшено розмір щомісячного ануїтетного платежу, передбаченого п. 2 ч. 1 кредитного договору, з 659,75 доларів США до 662,82 доларів США з 16 березня 2009 року (а. с. 120-126).

13 березня 2009 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою внесли зміни до п. 3 ч. 1 кредитного договору (розрахунок процентів), встановивши їх з 13 березня до 16 березня 2009 року у розмірі та виді, як це визначено умовами кредитного договору; у період з 16 березня 2009 року до 16 листопада 2009 року встановили до використання не плаваючу, а фіксовану процентну ставку у розмірі 7,95 % річних та у період з 16 листопада 2009 року до повного виконання зобов'язань за кредитним договором встановили плаваючу процентну ставку, фіксований відсоток якої становитиме 7,27 % річних (а. с. 127-133).

14 грудня 2009 року ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» уклали додатковий договір № 2 до кредитного договору, яким графік платежів виклали в новій редакції та внесли зміни до відсоткових ставок. З 14 до 15 грудня 2009 року встановили ставку у розмірі 16,77 %, яка складається з (FIDR + 7,27 %); з 15 грудня 2009 року до 15 березня 2010 року - відсоткову ставку 9,79 %; з 15 березня до 15 вересня 2010 року - відсоткову ставку 17,16 %; з 15 вересня 2010 року до дати закінчення кредитного договору - відсоткову ставку - 17,16 % (FIDR + 7,65 %) (а. с. 136).

29 листопада 2011 року сторони кредитного договору уклали додатковий договір № 3, яким внесли зміни щодо процентів за користування кредитом та встановили на період з 29 листопада 2011 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором плаваючу процентну ставку як суму фіксованого відсотку - 5,35 % річних і UIRD, який не був передбачений умовами кредитного договору, та внесли зміни до графіка платежів (а. с. 145-150).

Суд першої інстанції, визначаючи суму заборгованості 189 759,77 доларів США, що еквівалентно 1 516 749 грн 83 коп., керувався розрахунками станом на 16 листопада 2012 року, наданими позивачем.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3, апеляційний суд виходив з неприйнятності висновків судової економічної експертизи від 18 вересня 2014 року, оскільки вони зроблені без врахування внутрішньобанківських інструкцій та методик, положення яких впливають на правильність розрахунку.

З такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Ухвалою апеляційного суду від 06 березня 2014 року в справі була призначена судова економічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання, зокрема щодо відповідності документального оформлення банківських операцій; фактичного залишку заборгованості, відповідності порядку нарахування відсотків за договором фактичному нарахуванню.

У висновку судової економічної експертизи від 18 вересня 2014 року № 42 експертом зазначено, що графіки платежів містять суми відсотків, що мали б сплачуватись позичальником, які відрізняються від сум відсотків, що нараховані банком у виписці за рахунком (а. с. 156), тобто нарахування відсотків за користування кредитними коштами не відповідає даним графіка платежів. Списання грошових коштів з поточного рахунку ОСОБА_3 проводилось на підставі графіка платежів (нараховані відсотки відрізняються від списаних).

За весь період з 16 березня 2009 року до 27 травня 2011 року у позичальника була відсутня інформація щодо реальних сум відсотків за користування кредитними коштами, оскільки ОСОБА_3 сплачував відсотки на підставі графіка платежів, що є невід'ємним додатком до договору.

За висновком експерта, викладеним у резолютивній частині дослідження, зазначено, що фактичний залишок заборгованості станом на 16 листопада 2012 року складає 181 502,43 дол. США, а порядок нарахування відсотків за користування кредитом за умовами кредитного договору не відповідає фактичному нарахуванню з урахуванням плаваючої відсоткової ставки, яка складається із фіксованого відсотка + FIDR.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту рішення апеляційного суду повинно містити:

- мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу;

- резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Відповідно до змісту ст. ст. 66, 212 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

На порушення наведеного, погоджуючись із судом першої інстанції, в тому числі в частині розміру заборгованості в сумі 189 759,77 дол. США, та відхиляючи доводи експертного висновку з підстав неврахування в ньому внутрішньобанківських інструкцій та методик, положення яких впливають на правильність розрахунку, апеляційний суд не зазначив, яким саме інструкціям, методикам та положенням та в чому саме такий висновок не відповідає, якими наявними в справі доказами такий висновок спростовується та передчасно залишив рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

За таких обставин не можна вважати правильним рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, у зв'язку з чим рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», касаційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2014 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до апеляційного суду Херсонської області.

У решті рішення апеляційного суду Херсонської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.О. Дьоміна

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко