У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району», головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» Шаптали Володимира Миколайовича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відновлення права на відпустку та компенсацію коштів на оздоровлення, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати наказ від 19 грудня 2014 року № 164 протиправним та скасувати його, зобов'язати Комунальний заклад охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 181,40 грн, надати щорічну і додаткову відпустку за 2014 рік з виплатою компенсації на оздоровлення, стягнути середній заробіток при нарахуванні компенсації на оздоровлення у зв'язку з наданням тарифної відпустки за 2014 рік - 2181,40 грн, стягнути тримісячний середній заробіток за порушення законодавства про працю як вихідну допомогу (2181,40 грн х 3 = 6544,20 грн) згідно зі ст. 44 КЗпП України, стягнути з головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що наказом від 03 січня 2012 року № 01-К він був зарахований стажером лікаря загальної практики-сімейної медицини в амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Шелестове. Наказом від 31 грудня 2013 року № 212-К його переведено за підпорядкуванням до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району», наказом від 02 січня 2014 року № 9 - зараховано на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря амбулаторії с. Шелестове.

Наказом від 19 грудня 2014 року № 164 його звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Даний наказ про його звільнення позивач вважає таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, підстави для звільнення надумані відповідачем, а сам він не мав можливості виконувати свої посадові обов'язки внаслідок неналежного забезпечення його матеріальною та нормативною базою з боку відповідачів, а також ненадання 0,5 ставки лікаря.

Ураховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Наказ Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» від 19 грудня 2014 року № 164 в частині визначення юридичної кваліфікації та формулювання причин звільнення змінено. Зобов'язано головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» привести у відповідність до вимог п. 3 ст.40 КЗпП України наказ від 19 грудня 2014 року № 164 про звільнення ОСОБА_4 з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії, у відповідність з чинним законодавством про працю. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині зміни визначення юридичної кваліфікації та формулювання причин звільнення в наказі Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» від 19 грудня 2014 року № 164 та зобов'язання головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» привести у відповідність до вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України наказ від 19 грудня 2014 року № 164 про звільнення ОСОБА_4 з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії у відповідність з чинним законодавством про працю. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивача відповідачем дотримані вимоги трудового законодавства та відповідно до ст. 116 КЗпП України виплачені всі належні кошти, проте в наказі неправильно зазначена юридична кваліфікація та формулювання причини звільнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд зазначив, що відповідач, видаючи наказ від 19 грудня 2014 року № 164, правильно вказав у його описовій частині причини звільнення, а в резолютивній частині - юридичну кваліфікацію звільнення позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду.

Встановивши обставини справи та надавши їм належну оцінку, суди обґрунтовано дійшли висновку про те, що ОСОБА_4 не довів, що його права при звільненні порушені.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Рішення суду першої інстанції у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Коломацького районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді В.А. Черненко

С.П. Штелик