У Х В А Л А

21 жовтня 2015 року м. Київ
Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Головуючого Сімоненко В.М.
суддів:Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л.,
Охрімчук Л.І.,Романюка Я.М.,Яреми А.Г.,

розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_8 про роз'яснення постанови Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних витрат за прострочення грошового зобов'язання та трьох процентів річних,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 про стягнення процентів за користування позикою, інфляційних витрат за прострочення грошового зобов'язання та трьох процентів річних. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що набрало законної сили рішення Апеляційного суду Одеської області від 7 листопада 2012 року про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 420 тис. 527 грн, судових витрат у розмірі 2 тис. 920 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 3 тис. 530 грн 60 коп., усього - 426 тис. 977 грн 60 коп.

Відповідач досі не виконав своє грошове зобов'язання з повернення суми позики, а тому ОСОБА_8 вважає, що він має право на отримання від позичальника (відповідача) процентів від суми позики до моменту належного виконання укладеного між ним та ОСОБА_9 договору позики. Оскільки розмір та порядок отримання процентів за договором позики не були встановлені договором, то позивач визначив розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) і 25 вересня 2013 року надав суду розрахунки, за якими просив суд стягнути з відповідача на його користь у порядку статті 1048 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ у період з 15 травня 2009 року по 6 березня 2012 року в розмірі 60 тис. 719 грн 73 коп., у період з 7 березня 2012 року по 25 вересня 2013 року в розмірі 36 тис. 214 грн 40 коп., усього - 96 тис. 934 грн 10 коп.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у порядку статті 625 ЦК України інфляційні витрати за прострочення грошового зобов'язання у період з 7 листопада 2012 року по 21 березня 2013 року, з огляду на суму заборгованості 426 тис. 977 грн 60 коп. у розмірі 852 грн 67 коп. та три проценти річних від зазначеної суми заборгованості 426 тис 977 грн 60 коп. у період прострочення з 7 листопада 2012 року по 25 вересня 2013 року в розмірі 11тис. 335 грн 40 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 суму інфляційних витрат за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 841 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 11 тис. 164 грн 10 коп., всього 12 тис. 5 грн Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 судові витрати в розмірі 107 грн 30 коп. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в розмірі 107 грн 30 коп. У решті частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 5 березня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2013 року в частині стягнення судових витрат у сумі 107 грн 30 коп. скасовано. У скасованій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 судові витрати в розмірі 120 грн. У решті рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_8 було відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2013 року (у залишеній апеляційним судом без змін частині) та рішення Апеляційного суду Одеської області від 5 березня 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року заяву ОСОБА_8 задовольнити. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 5 березня 2014 року та рішення Приморського районного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою скасовано. Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення процентів за користування позикою задоволено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 проценти за користування позикою у розмірі 96 тис. 934 грн 10 коп. У решті ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2014 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 5 березня 2014 року та рішення Приморського районного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 969 грн 34 коп. витрат зі сплати судового збору

У вересні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до Верховного Суду України із заявою про роз'яснення постанови Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року в даній справі, з тих підстав, що на час прийняття постанови Верховним Судом України строк нарахування відсотків за користування позикою складає 205 днів, що більше ніж на час ухвалення рішення судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

При роз'ясненні рішення суд більш повно і якісно викладає ті його частини, розуміння яких викликає труднощі.

У заяві про роз'яснення ОСОБА_8 не зазначено в чому саме полягають труднощі в розумінні судового рішення, а збільшення строку нарахування процентів за користування позикою на час ухвалення рішення порівняльно з заявленими позовними вимогами (а.с. 92) не може бути підставою для розгляду судового рішення, відповідно до статей 10,11, 221 ЦПК України.

За таких обставин підстави для роз'яснення рішення суду відсутні, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтею 221 ЦПК України, колегія суддів Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

У задоволенні заяви ОСОБА_8 про роз'яснення постанови Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Сімоненко
Судді В.І. Гуменюк Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук Я.М. Романюк Ю.Л. Сенін А.Г. Ярема