№ 2/642/72/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної О.В.,

при секретарі Алімурадовій Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, ОСОБА_5, треті особи Реєстраційна служба ОСОБА_4 міського управління юстиції Харківської області, Головне Управління Держземагентства у м. Харкові, про скасування рішення про передачу земельної ділянки, скасування свідоцтва на право власності на земельну ділянку, скасування рішення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

встановив:

У жовтні 2014 року позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 міської ради, ОСОБА_5, треті особи Реєстраційна служба ОСОБА_4 міського управління юстиції Харківської області, Головне Управління Держземагентства у м. Харкові, про скасування рішення 27 сессії ОСОБА_4 міської ради 6 скликання Про передачу у власність та аренду громадянам земельних ділянок від 20.11.2013 року № 1325/35 в частині передання у власність земельної ділянки (кадастровий номер :06:032:0002) площею 0,075 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою м. Харків, пров. Метробудівський, 29, відповідачу ОСОБА_5, скасування свідоцтва на право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку № 14495550 від 12.12.2013 року, скасування рішення державної реєстрації права власності на земельну ділянку № 8979105 від 12.12.2013 року.

В обгрунтування своїх вимог посилаються на те, що в порушення вимог законодавства ОСОБА_5 при проведенні приватизації земельної ділянки, не погоджував меж земельної ділянки із позивачами, які є сусідами суміжних домоволодінь, що сідчить про незаконність приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 саме в тих розмірах, які визначені у технічній документації. Також зазначають, що протягом тривалого часу між сусідами були неодноразові судові спори з приводу меж земельних ділянок між ОСОБА_1 та ОСОБА_5

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи за його відсутністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради проти задоволення позову заперечував, були надані також письмові заперечення.

Представник відповідача ОСОБА_5 також проти задоволення позову заперечував з підстав зазначених у його письмових запереченнях.

Представник третьої особи Реєстраційної служби проти задоволення позову заперечувала.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спору щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосуванняя судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Судом встановлено, що позивачі та відповідач ОСОБА_5 є суміжними землекористувачами.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно 213, 214 ЦПК України суд повинен встановити та зазначити в рішенні факти та відповідні їм правовідносини, наявність порушення прав і свобод, за захистом яких спрямоване звернення.

Будь-яких правоустановлюючих документів щодо прав користування земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства з визначенням меж такої ділянки в натурі (на місцевості) позивачами не представлено.

Таким чином суд вважає, що позивачами не доведено, що в ході приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 були порушені їх права на користування земельною ділянкою.

Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_1 успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Харкові по провулку Метробудівному, 31. Відповідно до ст.30 ЗК України в редакції Закону України №2196-12 від 13.03.1992 року до позивачки ОСОБА_1, як спадкоємиці житлового будинку, перейшло право користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Посилання позивачів на те, що ОСОБА_5 з приводу земельної ділянки площею 22 кв.м. суди відмовляли у задоволенні його позовних вимог, а саме на рішення Ленінського районного суду від 20 квітня 2004 року, яке залишене без змін ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2004 року, та Верховного Суду України від 29 червня 2005 року не можуть бути преюдиціальними та поширюватися на спірні правовідносини між ОСОБА_1Е та ОСОБА_5 С В, оскільки стосуються інших правовідносин, які витікали із права користування ОСОБА_6Т спірною земельною ділянкою, право користування якою вона набула на підставі ЗК України 1990 року.

Про що також було зазначено у рішенні апеляційного суду Харківської області від 21.04.2008 року.

В цьому ж рішенні встановлено, що ОСОБА_1 не набула права власності чи права користування земельною ділянкою по провулку Метробудівному, 31 у м. Харкові, оскільки ОСОБА_4 міською радою, не вирішувалося питання про передачу у власність чи в оренду ОСОБА_1Е спірної земельної ділянки та було видано відповідний право установчий документ та винесено межі земельної ділянки в натурі ( на місцевості), як це вимагає ст, 125 та ст, 126 ЗК України 2001 року.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також не надали будь-яких обгрунтувань та доказів на підтвердження порушення їх прав відповідачами.

Оскільки порушення права позивачів у сфері земельних правовідносин відповідачами по справі за наявними доказами - матеріалами справи судом не встановлено, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування рішення ради на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку на ОСОБА_5, відсутні також правові підстави для скасування свідоцтва на право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку № 14495550 від 12.12.2013 року, скасування рішення державної реєстрації права власності на земельну ділянку № 8979105 від 12.12.2013 року.

ОСОБА_3 того, суд зазначає, що позивачами оскаржується рішення 27 сессії ОСОБА_4 міської ради 6 скликання Про передачу у власність та оренду громадянам земельних ділянок від 20.11.2013 року № 1325/35, однак до матеріалів справи таке рішення не додано, не зверталися позивачі до суду також і із клопотанням про витребування зазначеного рішення. Тобто матеріали справи не містять предмет оскарження.

Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, ОСОБА_5, треті особи Реєстраційна служба ОСОБА_4 міського управління юстиції Харківської області, Головне Управління Держземагентства у м. Харкові, про скасування рішення про передачу земельної ділянки, скасування свідоцтва на право власності на земельну ділянку, скасування рішення державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або якщо рішення було ухвалене за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя О.В. Бородіна