Справа № 192/2855/14
Провадження № 2/192/85/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.,

при секретарі - Бойді Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що працює в Промінському дошкільному навчальному закладі "Промінчик" вихователем, який розташований в приміщенні Промінської неповної середньої загальноосвітньої школи, директором якої є відповідач ОСОБА_2, який на протязі декількох років особисто став пред'являти необґрунтовані претензії до працівників дитячої установи.

24 жовтня 2014 року о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_2, будучи в стані алкогольного сп'яніння на робочому місці, почав безпідставно всіляко її ображати, проявляючи при цьому агресивність, жестикуляцію непристойними жестами з вказівкою на те, що вона та їх колектив не займаються вихованням дітей, що відбувалось в присутності помічника вихователя ОСОБА_3 та завідуючої дитячої установи ОСОБА_4, які робили йому зауваження, але останній на них не реагував. З приводу такої неприпустимої поведінки директора школи вона зателефонувала голові Промінської сільської ради ОСОБА_5, на зауваження якої відповідач також не реагував та поводив себе неадекватно.

З посиланням на ст.ст.3,28 Конституції України, ч.2 ст.299 ЦК України вважала, що відповідач своєю непристойною поведінкою принизив її честь, гідність та ділову репутацію в очах її трудового колективу та оточуючих односельців, у зв'язку з чим вона змушена звернутися в цим позовом до суду та прохала зобов'язати відповідача спростувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать її честь та гідність (ділову репутацію) шляхом вибачення в присутності всіх членів трудового колективу Промінської школи та працівників Промінського дошкільного навчального закладу Промінської сільської ради.

У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, значених в позовній заяві. Також позивач пояснила суду, що дитяча установа, в якій вона працює знаходиться в приміщенні школи, у зв'язку з чим вони мають один спільний вхід через центральний вхід до школи. Обов'язки закривати вхідні двері школи після закінчення роботи дитячих установ належать технічним працівникам школи, які не завжди знаходяться на робочу місці в кінці робочого дня. Приміщення дитячої установи "Промінчик" закривається також ще і окремим ключем. Завідуюча дитячим садком ОСОБА_4 ключ від вхідних дверей школи надавала працівникам дитячої установи для їх закриття по закінченню робочого часу установи. 24 жовтня 2014 року о 16 годині 30 хвилин, коли вже закінчився робочий день, вона разом з помічником вихователя ОСОБА_3, закривши вхідні двері школи, та направились на вихід зі шкільного подвір'я, але, коли відійшли десь на 2-3 метри від приміщення, почули стук у вікно біля вхідних дверей школи, де побачили директора школи - ОСОБА_2, який говорив, що щоб вони відкрили приміщення, оскільки вони його закрили. Відповідач ОСОБА_2 при цьому звертався до них грубо, на "ти", а потім почав показувати непристойні жести (дулі та фай-кью). Оскільки вона тримала ключі від вхідних дверей в руках, то сприйняла ці жести як звертання до неї та повернулась, щоб відкривати вхідні двері. Коли вона відімкнула двері, ОСОБА_2 почав ображати її та говорити, що вона погано виховує дітей, є аморальною людиною, показував позивачці непристойні жести руками та говорив їй, щоб її ноги не було у школі. Вважає, що такі дії з боку відповідача принижували її честь, гідність та ділову репутацію, а відповідач, який і раніше при оформленні її на пенсію в серпні 2014 року повідомив в райвно відомості щодо припинення нею роботи, які не відповідали дійсності, зобов'язаний вибачитися перед нею в присутності працівників шкоди та дитячого садка. Про вказані події вона повідомила завідуючу дитячої установи та звернулась з заявою до сільського голови ОСОБА_5, після чого в сільській раді за її участю та участю сільського голови, ОСОБА_3 було складено акт щодо такої поведінки директора школи ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, при цьому пояснив, що він є директором школи, а дитяча дошкільна установа розташована на першому поверсі школи, вхідні двері якої після закінчення робочого часу повинні закриватися технічними працівниками школи, які працюють до 17 години 00 хвилин. 24 жовтня 2014 року, він відпустив технічних працівників раніше, ніж закінчився робочий день, але про це не попередив працівників дитячого садка. В цей день він знаходився в приміщенні школи, коли почув, що вхідні двері закриваються, а потім побачив, як з приміщення виходили ОСОБА_1 та ОСОБА_3, при цьому він опинився закритим в приміщенні школи. Оскільки ОСОБА_1 знаходилася ближче до вхідних дверей, то він постукав у вікно та став просити її відчинити двері, при цьому звертався до ОСОБА_1, з якою раніше тривалий час працювали в одній школі, на "Ви" та не показував ніяких непристойних жестів на адресу позивача. Також заперечував, що знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Коли двері відімкнула ОСОБА_1, то він їй подякував і повернувся до приміщення школи, а позивачка з ОСОБА_3 пішли зі школи в сторону сільської ради. Близько 17 години 10 хвилин він також пішов до сільської ради для вирішення питання щодо оренди приміщення школи на час проведення парламентських виробів. З головою сільської ради ОСОБА_5, яка є рідною сестрою позивачки, в той день будь-яких розмов та конфліктів не мав.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що працює на посаді помічника вихователя дитячого садка "Промінчик", при цьому як з позивачкою ОСОБА_1, так і з відповідачем, які є її односельцями має нормальні стосунки. 24 жовтня 2014 року вона разом з ОСОБА_1 працювала в дитячій установі до 16 години 30 хвилин, після чого вони разом вийшли з приміщення школи та закрили вхідні двері. Коли відійшли від дверей на відстань 6-7 метрів, то почули стук у вікно, де побачили директора школи ОСОБА_2, який стукав у вікно та просив відкрити двері школи. ОСОБА_1 повернулася і відкрила двері, при цьому ОСОБА_2 їй щось казав та махав руками. Вона не бачила, щоб відповідач показував ОСОБА_1 непристойні жести та особисто не чула від нього образ в бік позивачки, а лише чула, що вона говорила йому, що він же директор школи, а показуєте непристойні жести. Після того як ОСОБА_2 вийшов з приміщення школи, то показав ОСОБА_1 на її (свідка) думку непристойний жест - середній палець руки, а їй сказав, щоб вона навчила позивачку закривати двері, і що завтра - у храмовий день, він не пустить її до церкви, а також, що вона розбила сім'ї, при цьому він звертався на адресу позивачки по імені та по батькові. ОСОБА_1 по телефону розповіла про цей інцидент завідуючій дитячої установи ОСОБА_4 А,І., після чого вони пішли до сільської ради, де позивачка звернулася до голови сільської ради ОСОБА_5 та розповіла, що відбулося. Сільський голова склала про вказані події акт, в якому зафіксували поведінку директора школи ОСОБА_2, а вони його підписали. Оскільки під час конфлікту вона (свідок) знаходилася від відповідача на відстані приблизно трьох метрів, то відчувала від нього запах алкоголю, а також про те, що він був нетверезим, ОСОБА_2 сказав їм сам, так як в цей день був в районі, де і випив.

Свідок ОСОБА_4 показала суду що має хороші стосунки як з позивачем, так і з відповідачем, оскільки вони проживають в одному населеному пункті та багато років разом працювали. Вона працює завідуючою дитячої установи "Промінчик", яка розташована на першому поверсі школи, директором якої є ОСОБА_2, а ОСОБА_1 працює в дитячій установі вихователем. 24 жовтня 2014 року приблизно о 16 години вона по робочих питаннях пішла до сільської ради, а звідти вже до себе додому. Коли доходила до свого двору, то їй зателефонувала ОСОБА_1, яка повідомила про те, що ОСОБА_2 у нетверезому стані показував їй непристойні жести руками, на що вона порекомендувала їй звернутися до сільського голови, оскільки дитяча установа підпорядковується сільській раді. Вона особисто не телефонувала сільському голові та не приходила до сільської ради з приводу зазначеного випадку. Коли наступного дня прийшла до сільської ради, то вона ознайомилася із заявою ОСОБА_1, яку їй дала сільський голова, а пізніше в дитячій установі і сама ОСОБА_1 розповіла про інцидент із закриттям директора і повідомила, що більше не буде власноручно закривати шкоду, оскільки з боку директора отримала образи з цього приводу. Особисто не чула образ з боку відповідача в адресу позивачки, як не бачила і непристойних жестів. В той же день вона вирішували з директором питання облаштування окремого виходу з приміщень дитячої установи.

Свідок ОСОБА_5 показала суду, що позивачка ОСОБА_1 є її рідною сестрою, а з відповідачем ОСОБА_2 у неї склалися нормальні робочі відносини та напружені особисті відносини внаслідок особистих конфліктів. Пояснила, що їй відомо про те, що 24 жовтня 2014 року між 16 та 17 годиною між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відбувся конфлікт з приводу того, що о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 вийшли зі школи, де працюють в дитячій установі, та замкнули ключем вхідні двері, а також замкнули випадково і директора школи, який стукав у вікно та просив відчинити двері. Їй відомо, що після того, як ОСОБА_1 відкрила двері, між нею та директором стався конфлікт, після якого їй телефонував ОСОБА_2 і говорив, щоб вона привела до порядку свою сестру ОСОБА_1, а потім прийшов особисто до сільської ради та сказав, що оскільки відсутній договір оренди, то він не надасть приміщення школи для проведення виборів, про що також їй телефонував голова виборчої комісії ОСОБА_6 З урахування цих обставин та поведінки відповідача вона була змушена телефонував ОСОБА_7 як голові районної державної адміністрації. Свідок особисто не чула і не бачила образ з боку відповідача стосовно позивачки, а про ці обставини їй відомо зі слів ОСОБА_1, яка також написала в сільській раді і письмову заяву, та зі слів ОСОБА_3 Нею в цей же день було складено відповідний акт, який був підписаний нею, ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_6, який не був присутній при його складанні, але підписав його пізніше.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10, 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованою Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів, при цьому з урахуванням практики застосування Конвенції, межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечуватися баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права чи інтересу, а відповідно ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, оскільки згідно ст.47-1 Закону "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими є, за винятком образи чи наклепу, висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумаченні як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, в тому числі вживання гіпербол, алегорій, сатири, при цьому оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Стаття 269 ЦК України визначає, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою, особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, згідно з ч.1 ст. 271 ЦК України.

Згідно позовної заяви позивачем на обґрунтування позову про захист честі, гідності та ділової репутації зазначено, що 24 жовтня 2014 року під час конфлікту, який стався в результаті зачинення в кінці робочого часу позивачем дверей Промінської неповної середньої загальноосвітньої школи разом з директором школи ОСОБА_2, між ними виникла сварка, в результаті якої, за твердженням позивача, відповідач принизив її честь, гідність та ділову репутацію шляхом висловлювань на її адресу, що вона не займається вихованням дітей, хоча працює вихователем дитячого садка, а також шляхом показування їй непристойних жестів руками (а.с.2-3).

Відповідно до п.15 Постанови пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Однак, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" визначено, що саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2014 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 мав місце конфлікт з приводу закриття останнього в приміщені Промінської неповної середньої загальноосвітньої школи, свідком якого була лише свідок ОСОБА_3, яка в судовому засіданні не підтвердила висловлювання відповідачем ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 відомостей про те, що вона та її колектив не займається вихованням дітей, стосовно яких позивачка і прохає суд зобов'язати відповідача спростувати їх як такі, що не відповідають дійсності, порочать її честь, гідність та ділову репутацію. В той же час, вказаний свідок підтвердив в судовому засіданні той факт, що відповідач показував позивачеві непристойний жест у вигляду пальця руки (фай-кью), тому дану обставину суд вважає достовірно встановленою.

В той же час, свідкам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 всі обставини цих подій відомі лише зі слів позивачки ОСОБА_1, яка їй телефонувала з приводу цих подій, а потім особисто розповіла про ці обставини, які також зазначила і в поданій до Промінської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області письмовій заяві від 24 жовтня 2014 року (а.с.9) та відповідно до якої у було складеного сільським головою Промінської сільської ради ОСОБА_5 письмовий акт від 24 жовтня 2014 року (а.с.8), а зазначене свідчить про те, що саме від позивача ОСОБА_1, а не від відповідача ОСОБА_2 вказаним свідкам стали відомі як обставини конфлікту, так і висловлювання відповідача, які на думку позивачки принизили її честь, гідність та ділову репутацію.

Таким чином, судом не можуть бути прийняті як докази на підтвердження викладених позивачем обставин позову показання в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у зв'язку з чим не знайшли свого підтвердження в суді і факти приниження честі, гідності та ділової репутації позивача ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 шляхом висловлювань на її адресу, що вона не займається вихованням дітей, хоча працює вихователем дитячого садка, оскільки про їх наявність вказані свідки знали лише зі слів позивачки, а повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Крім того, позивач ОСОБА_1 не довела суду, що відповідач поширював відносно неї відомості, що не відповідають дійсності та які порочать її честь, гідність та ділову репутацію.

В той же час, в частині показування відповідачем ОСОБА_2 непристойного жесту суд враховує і покази даних свідків, оскільки вони співпадають з показами свідка ОСОБА_3, яка була безпосереднім очевидцем цього конфлікту і сприйняла такий жест відповідача як образу позивачки ОСОБА_1

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Правилами ст. 275 ЦК України, передбачено, що захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України), а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1 Закону України "Про інформацію" визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 не доведено факту поширення відповідачем ОСОБА_2 будь-яких відомостей та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді про неї, які на її думку принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а також з оглядну на те, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених позовних вимог і позивач не скористалася таким способом захисту як відшкодування моральної (немайнової) шкоди, який передбачений ст.16 ЦК України, то відповідно до п. 26 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню як по суті позовних вимог, так і по обраному позивачем способу захисту порушеного права, при цьому суд враховує, що позивачем позов про відшкодування моральної шкоди внаслідок спричиненої образи не заявлявся.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 34,68 Конституції України, ст.ст.16,269,271,277 ЦК України, постановою пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 10 березня 2015 року.

Головуючий: суддя