Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/318/14-ц Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 44 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області, третя особа - ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку та зобов'язання зняти з реєстрації,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого у ході розгляду справи збільшила. Вказувала, що вона є власником 31/48 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1. Разом з нею проживає її син ОСОБА_5 зі своєю сім'єю. Крім того, у даному житловому приміщенні після повернення з місць позбавлення волі без дозволу почав проживати її брат ОСОБА_3 Останній ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, що робить неможливим спільне проживання, у зв'язку з чим син змушений наймати квартиру.

Тому, просила суд постановити рішення, яким виселити ОСОБА_3 з вказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зобов'язати Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області зняти останнього з реєстрації.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове про задоволення її позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що з рішенням суду вона не погоджується, оскільки воно прийняте з порушенням вимог ст. ст. 212 та 213 ЦПК України. Посилалася на хибну, на її думку, позицію суду, що оскільки ОСОБА_3 тривалий час був зареєстрований у вказаному домоволодінні, він має право проживати у ньому.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивачу відповідно до заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23.12.2005 року належить на праві власності 31/48 ідеальних часток домоволодіння по АДРЕСА_1 Цим же рішенням було припинене право відповідача на 1/8 частини вказаного домоволодіння. Позивач є рідною сестрою відповідача. Останній у спірному будинку зареєстрований з 05.09.2001 року, в ньому проживає, іншого житла не має.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У позовній заяві позивач, посилаючись на порушення її прав власника, просила виселити відповідача без надання йому іншого жилого приміщення з підстав, передбачених ст.ст. 116, 157 ЖК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Положенням ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним, інакше як на підставах і в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до положень ч. 1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, право вимагати у судовому порядку виселення осіб, власник жилого будинку (квартири) має за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст.116 ЖК України, зокрема, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто, для застосування норми статті 116 ЖК України необхідна наявність двох умов: систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за призначенням або ж систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Належних доказів, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги, зокрема доказів про наявність підстав для виселення, передбачених ч. 1 ст.116 ЖК України остання суду не надала. Лист за підписом заступника прокурора м. Житомира від 05.12.2013 року № 114/551с-12 (а.с.24) не може свідчити про системність порушення відповідачем правил співжиття, у зв'язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав, зазначених у рішенні.

Судом першої інстанції при розгляді справи, обставини, на які містяться посилання в апеляційній скарзі, перевірялись. Висновки суду щодо відмови у задоволенні заявлених вимог ґрунтуються на доказах, наданих сторонами, їх правова оцінка сумніву не викликає. До правовідносин, які склалися між сторонами у зв'язку з виникненням спору, правильно застосовані норми матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: