Номер провадження: 22-ц/785/5056/15
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Одеська кіностудія», третя особа: голова правління Звєрєв Андрій Вадимович про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,-

встановила:

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом та просила визнати накази про звільнення незаконними та скасувати їх, поновити її на роботі на посаді начальника цеху, поновити на роботі за сумісництвом на посаді обліковця цеху, зобов'язати відповідача внести відповідні записи до трудової книжки, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн..

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 06.11.2013 року вона була прийнята на роботу в Приватне акціонерне товариство «Одеська кіностудія» (далі ПрАТ «Одеська кіностудія») на посаду начальника цеха підготовки зйомок, того ж дня її було призначено на роботу за сумісництвом на посаду обліковця цеха підготовки зйомок (накази № 174-к та № 175-к відповідно).

Наказом № 127-к від 15.08.2014 року її було звільнено з посади начальника цеха підготовки зйомок за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а також наказом № 128-к її було звільнено з роботи за сумісництвом з посади обліковця цеха підготовки зйомок за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Позивачка вважає підстави звільнення такими, що не відповідають дійсності, оскільки не вчиняла будь яких винних дій щодо порушення фінансової дисципліни, розкрадання майна, або інших винних дій, що дають підстави для її звільнення у зв'язку із втратою довіри.

Крім того, позивачка зазначила, що при звільненні не було отримано попередньої згоди профспілкової організації.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, та її винні дії дають підстави для її звільнення саме за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що також підтверджується актом ревізії та актом про проведення службового розслідування.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що наказом № 174-к від 06.11.2013 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу в ПрАТ «Одеська кіностудія» на посаду начальника цеха підготовки зйомок (далі ЦПЗ), того ж дня її було призначено на роботу за сумісництвом на посаду обліковця ЦПЗ, відповідно до наказу № 175-к.

06.11.013 року між ПрАТ «Одеська кіностудія» та ОСОБА_3 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.31, т.1), ознайомлено із положенням про ЦПЗ (а.с.44, т.1), ознайомлено з посадовою інструкцією начальника ЦПЗ (а.с.45, т.1), ознайомлено із посадовою інструкцією обліковця ЦПЗ (а.с.46, т.1).

19.06.2014 року Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було складено акт № 05-11/133 за наслідками проведення ревізії фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Одеська кіностудія» за період з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року (а.с.55-68, т.1).

Зазначеною перевіркою виявлено погіршення фінансового стану внаслідок порушень, допущених начальником ЦПЗ ОСОБА_3, а саме: надання в прокат костюмів (реквізиту) без дотримання умов розрахунку оплати, визначених у прайс-листах, що призвело до збитків завданих ПрАТ «Одеська кіностудія» на суму 20377 грн., (а.с.65-66, т.1).

За виявлені під час ревізії порушення ОСОБА_3 була притягнута до адміністративної відповідальності та визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 164-2 КУпАП, за порушення законодавства з фінансових питань, а саме: неналежне оформлення первинних облікових документів (накладні на видачу костюмів, у яких були зафіксовані ціна та час прокату), та надання костюмів приватним особам без дотримання порядку розрахунку оплати, визначених прайс-листами, що призвело до ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, внаслідок чого товариству завдано збитків на суму 20377 грн., та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., що підтверджується постановою Держфінінспекції від 19.08.2014 року.

Після проведеної Держфінінспекцією перевірки та виявлених фактів порушення фінансово-господарської діяльності начальником ЦПЗ ОСОБА_3, голова правління Звєрєв А.В. наказом № 38 від 04.08.2014 року призначив службове розслідування та комісію для його проведення (а.с.52, т.1).

З акту про результати службового розслідування від 15.08.2014 року вбачається, що начальник ЦПЗ ОСОБА_3, використовуючи службове становище, організовувала приватні фото- і відео-сесії з використанням реквізиту цеху кіностудії без оплати наданих послуг через касу кіностудії; регулярно з ЦПЗ вивозилися костюми та інші реквізити на невідомих умовах, без оплати через касу кіностудії; забороняла працівникам ЦПЗ відповідати на дзвінки, що надходили на робочій телефон кіностудії, та приймала замовлення через свій особистий телефон мобільного зв'язку (а.с.54, т.1).

В ході перевірки було виявлено сайт з доменним іменем http://odessafilm.org.ua, який схожий на офіційний сайт Одеської кіностудії - http://odessafilm.com.ua, та при перевірці сайту встановлено, що його регістратором є ОСОБА_3. На виявленому сайті була розміщена реклама прокату костюмів та іншого реквізиту кіностудії, але адміністрування домену закріплене за особистим номером телефону ОСОБА_3, та за її особистою адресою електронної пошти, цей же номер телефону зазначений для отримання додаткової інформації та здійснення замовлень (а.с.48, т.1).

Зазначені обставини дали підстави адміністрації ПрАТ «Одеська кіностудія» вважати, що ОСОБА_3 використовувала сайт для надання костюмів без оформлення прокату через касу кіностудії, що також підтверджується письмовими поясненнями працівників ЦПЗ ПрАТ «Одеська кіностудія» (а.с.76-80, 94, т.1).

Також, в матеріалах справи знаходиться перепустка на право виносу костюмів з території кіностудії, на який міститься підпис ОСОБА_3, але інші графи перепустки не заповнені (а.с.95, т.1).

Крім того, перевіркою Держфінінспекції встановлено, що ОСОБА_3, в порушення вимог посадової інструкції та обов'язків начальника ЦПЗ, не здійснювала проведення інструктажу працівників ЦПЗ та реєстрації інструктажів у відповідному журналі. Позивачка, як посадова особа - начальник ЦПЗ, не довела до керівництва кіностудії інформацію з роботи цеху, а саме про здійснення оплати за прокат костюмів у неробочі та святкові дні. Так, приватна особа, замовляючи певний реквізит на один день - п'ятницю, повертала реквізит в понеділок, тобто через три дні, при цьому офіційна оплата прокату через касу кіностудії здійснювалася лише за один день.

Також згідно листа прокуратури Одеської області від 31.10.2014 року на ім'я заступника голови Фонду державного майна України № 07/1/1-447-14 за результатами перевірки Державної фінансової інспекції в Одеській області прокуратурою Приморського району м. Одеси 24.10.2014 року у відношенні колишніх працівників ПрАТ «Одеська кіностудія», в тому числі ОСОБА_3, зареєстроване кримінальне провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Твердження представника позивачки щодо неправомірності дій голови правління Звєрєв А.В., який призначив службове розслідування та комісію для його проведення, а також діяльність такої комісії, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах га порядку, визначених установчими документами.

Виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом (ст. 161 ЦК України).

Згідно зі ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Відповідачем у даній справі є Приватне акціонерне товариство, голова правління є третя особа по справі - Звєрєв Андрій Вадимович.

Статут ПрАТ «Одеська кіностудія» містить наступні положення: до виключної компетенції Правління належить: розробка штатного розкладу та затвердження правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій та посадових окладів працівників Товариства (п. п. 12.4, 12.4.5. 12.4.8 Статуту).

Роботою Правління керує голова правління, який має право: наймати та звільняти працівників Товариства, вживати до них заходи заохочення та накладати стягнення відповідно до чинного законодавства України, Статуту та внутрішніх документів Товариства; в межах своєї компетенції видавати накази і давати вказівки, обов'язкові для виконання всіма працівниками Товариства; здійснювати інші функції, які необхідні для забезпечення нормальної роботи Товариства, згідно з чинним законодавством та внутрішніми документами Товариства (п. п. 12.9, 12.9.9 - 12.9.12 Статуту).

Таким чином, вирішення питань, що стосуються трудових відносин з працівниками товариства належить до виключної компетенції Правління товариства, а також голови правління товариства. До компетенції інших органів Товариства не віднесено жодного питання, що стосуються трудових відносин у товаристві.

У Статуті товариства не має будь яких обмежень, чи спеціальних правил щодо управління головою правління трудовим колективом товариства.

Вказане повністю узгоджується з положеннями ст. 58 ЗУ «Про акціонерні товариства», яка прямо вказує на те, що повноваження правління, голови правління та членів правління в першу чергу визначаються Статутом товариства, який у випадку, що розглядається, наділяє голову правління всіма необхідними повноваженнями.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що вона не є особою відповідальною за належне оформлення та здачу в прокат костюмів (реквізиту), оскільки відповідно до п. 6 положення про цех підготовки зйомок відповідальність за належне та своєчасне виконання функцій цеху несе начальник цеху. На нього, зокрема, покладається відповідальність у разі невідповідності законодавству рахунків, що виписуються, порушень правил обліку та звітності; складання, затвердження та надання недостовірної звітності, та порушення строків її надання; незабезпечення або неналежне забезпечення керівництва інформацією з питань роботи цеху.

Крім того, ОСОБА_3 за сумісництвом займала посаду обліковця цеху, тобто безпосередньо відповідала за оформлення бухгалтерських документів, вела бази даних бухгалтерії та ін.. Відповідно до розділу четвертого посадової інструкції обліковець несе відповідальність за нанесення матеріального збитку.

У п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові та матеріальні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановлені у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Втрата довіри може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він зробив усвідомлено або з необережності, що дає підставу роботодавцю не довіряти такому працівникові. Як правило, такі дії мають корисливий характер. Це крадіжки цінностей, використання їх у своїх особистих цілях, порушення правил торгівлі, відпуск товарів у борг, порушення правил зберігання матеріальних цінностей, допущення недостачі або надлишків товарів, халатне відношення до роботи тощо.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, для втрати довіри не обов'язково, щоб шкода була нанесена, досить, щоб працівник своїми діями створив можливість для заподіяння шкоди. Факт добровільного відшкодування заподіяного збитку не перешкоджає звільненню за мотивом втрати довіри.

Вчинення винних дій працівника, що призвели до втрати довіри до нього з боку власника чи уповноваженого ним органу, може бути як умисним так і з необережності. Для правових наслідків звільнення з цих підстав не має значення, чи працівник свідомо і умисно вчиняв винні дії чи легковажно ставився до своїх обов'язків, або з необережності допустив дії, що дають ґрунтовні підстави для втрати довіри до нього.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_3 була звільнена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України цілком правомірно, тому її вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в період з 14.04.2015 року по 20.04.2015 року територіальною державною інспекцією охорони праці в Одеській області відносно ПрАТ «Одеська кіностудія»було проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з січня 2013 року по лютий 2015 року, та за результатами інспекцією було складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 15-01-040/0017.

Відповідно до зазначеного акту за результатами перевірки порушень законодавства про працю з питань звільнення ОСОБА_3 не виявлено, що також свідчить про законність рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.04.2015 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2015 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до голови правління ПрАТ «Одеська кіностудія» Звєрєва А.В. про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що акт ревізії Держфінінспекції в Одеській області від 19.06.2014 року, постанова від 19.08.2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності, лист прокуратури від 31.10.2014 року щодо відкриття кримінального провадження, акт службового розслідування від 15.08.2014 року підтверджують достовірність розповсюдженої інформації, яку позивачка просила спростувати.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи чи особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Зазначене спростовує висновок апелянта, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 59, 212-215 ЦПК України мотивував рішення шляхом посилання на докази здобуті у нелегітимний спосіб.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27.04.2015 року також спростовує довід апелянта щодо особистої зацікавленості голови правління у звільненні ОСОБА_3 у зв'язку з конфліктом, який у них виник, оскільки зазначеним рішенням було встановлено, що голова правління ПрАТ «Одеська кіностудія» Звєрєв А.В. у відношенні до ОСОБА_3 діяв об'єктивно, відповідно до тих обставин, які склалися, без порушення її честі, гідності та ділової репутації.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, враховуючи те, що ОСОБА_3 була начальником ЦПЗ та працювала за сумісництвом в ЦПЗ на посаді обліковця, тобто одночасно використовувала дві посади, пов'язані з безпосереднім обслуговуванням грошових та товарних цінностей (приймання, зберігання, розподіл, видача і т.п.), для вчинення винних дій, що стало підстав для втрати нею довір'я, то і її вимога про поновлення на роботі на посаді обліковця ЦПЗ також задоволенню не підлягає.

Таким чином, аналізуючи у сукупності усі зазначені докази, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко