Справа №127/2770/15-ц
Провадження № 2/127/2138/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Борисюк І. Е.

за участю: секретаря Тронт М. О.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

представника відповідача Кріпак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_5, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру під АДРЕСА_1 яка належала матері позивача на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Роздорожною Л.В., державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3-933. ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 10.03.1998 року Роздорожною Л.В., державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3-935. На час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом із спадкодавцем та прийняла спадщину після смерті матері, що встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2014 року у справі № 127/25649/14-ц. З метою оформлення права на спадщину в установленому законом порядку позивач звернулась до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, в якій їй надали перелік документів, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до довідки КП «ВМБТІ», адресованій державному нотаріусу Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. на її запит № 158/02-14 ВІД 19.01.2015 року, було надано інформацію, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 58609 на квартиру АДРЕСА_1 станом на 29.12.2012 року за ОСОБА_5, ОСОБА_8 зареєстровано право власності в цілому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1995 року, виданого адміністрацією підприємства «Аероприлад» згідно наказу від 19.12.1995 року № 149. Таким чином, після переходу права власності до матері позивача відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.1998 року право власності за нею на ? частку у квартирі зареєстровано не було. 04.02.2015 року ОСОБА_9, державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори, була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії № 426/02-31. В даній постанові вказано, що оскільки на свідоцтві про право на спадщину за законом від 10.03.1998 року відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на вищезазначену частку квартири, свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане майно на ім'я ОСОБА_1 нотаріальна контора не може видати в зв'язку з тим, що державна реєстрація права власності на вище наведе майно не проведена. Таким чином, виникла ситуація, при якій через бездіяльність спадкодавця щодо реєстрації нерухомого майна спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом на ? частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35, 0 кв.м, житловою - 18, 9 кв.м, що складається з 1 кімнати 18, 9 кв. м, кухні 7, 1 кв. м, вбиральні (поєднаної) 2, 8 кв.м, коридору 5, 1 кв. м, вбудованої шафи 1,1 кв. м. Судові витрати позивач просила залишити за нею.

В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та просили суд вимоги задовольнити.

Представник відповідача при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 03.02.2015 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, батьками ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, записані ОСОБА_8 та ОСОБА_5. (а.с. 6)

Судом встановлено, що після реєстрації шлюбу із ОСОБА_11, ОСОБА_10 зміна прізвище на «ОСОБА_10».

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вінниці, про що в Книзі реєстрації смертей 09.03.2006 року зроблено відповідний актовий запис № 747. (а.с. 5)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 190/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5. (а.с. 58-103)

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 було складено заповіт.

Згідно заповіту серії НВ № 0892203 від 10.03.1998 року, ОСОБА_5, заповіла своїй дочці ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. (а.с. 92)

Згідно матеріалів спадкової справи № 190/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулась ОСОБА_1 (а.с. 59)

04.02.2015 року ОСОБА_1 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під АДРЕСА_1 належного її матері ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на вищезазначену частку квартири.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов'язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2014 року по справі № 127/25649/14-ц, яке набрало законної сили 30.12.2014 року, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з її матір'ю спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1. (а.с. 60)

Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені вище вказаним судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

Отже, позивач прийняла спадщину у складі якої є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1995 року, посвідченого адміністрацією «Аерогеоприлад», квартира за адресою: АДРЕСА_1, що складається з 63/1000 частин житлового будинку № АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_5 без визначення часток. 21.12.1995 року КП «ВООБТІ» за ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зареєстровано право власності на вищевказану квартиру, про що зроблено запис № 308/22791 в реєстрову книгу № 256. (а.с. 8)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10.03.1998 року державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Роздорожною Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-933, ОСОБА_5 від ОСОБА_8 перейшло в спадок ? частина квартири під АДРЕСА_1 враховуючи відмову на її користь дочки померлого - ОСОБА_1 (а.с. 9)

Таким чином, державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Роздорожною Л.В., при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.1998 року, було визначено частки в майні, що перебувало у спільній сумісній власності, а саме в квартирі під АДРЕСА_1 визначивши, що частка померлого 02.09.1997 року ОСОБА_8 становила ?, і відповідно, частка ОСОБА_5 - ?.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 не було проведено державну реєстрацію на успадковану ? частину квартири під АДРЕСА_1 до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, а інша ? частина квартири під АДРЕСА_1 належить їй на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1995 року, посвідченого адміністрацією «Аерогеоприлад».

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на час спадкування ОСОБА_5 майна після смерті ОСОБА_8, громадянин, зокрема, набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Судом прийнято до уваги, що на час прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті ОСОБА_8, до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності не залежало від державної реєстрації. Державна реєстрація означає, що держава визнала за суб'єктом наявність його прав на об'єкт нерухомості. Коли визнано існування права, то для зацікавлених осіб значення має не сам факт реєстрації, а власне наявність права, що породжує певні юридичні наслідки.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права.

Предмет судового розгляду формується позовною заявою, в якій вказується вимога позивача. Суд в силу принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) не може вийти за межі позовних вимог. Суд не може з власної ініціативи виходити за межі позову, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (ст. 2 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вінниці, на ? частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35, 0 кв. м.

Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за нею, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем.

Відповідно до наведеного вище та керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, ст.ст. 1217, 1218, ч. 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ст.ст. 1223, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 57-61, ст.ст. 179, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вінниці, на ? частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35, 0 кв. м.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: