РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/10835/14-ц

2/643/207/15

23.04.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Поліщук Т.В.

за участю секретаря Чорноморець Т.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 18.02.2011 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Привести сторони в первісний стан, припинити право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначили, що двокімнатна ізольована квартира № 150, яка розташована по вулиці Познанській, будинок № 12 в місті Харкові на праві власності належала позивачам: 2/3 частини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 серпня 1999 року Головним управлінням економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Центром приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради, реєстраційний № 5-99-193762; 1/3 частка зазначеної квартири належало, ОСОБА_3, на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17 лютого 2011 року Пятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-138.

18 лютого 2011 року між позивачами та ОСОБА_5 приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу ОСОБА_6 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири № 150, що розташована по вулиці Познанській, будинок № 12 в місті Харкові.

Вважають, що договір купівлі-продажу є недійсним з моменту його підписання, оскільки вони ніколи не мали наміру продажу спірної квартири, спірна квартира є, єдиним постійним місцем проживання ОСОБА_3

Не мали наміру і не передавали після підписання договору купівлі-продажу квартиру відповідачці, не знімалися з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири. На протязі з моменту підписання договору купівлі-продажу до теперішнього часу сплачують комунальні та експлуатаційні витрати.

Істотною умовою договору купівлі-продажу квартири, як нерухомого майна, є ціна. Зазначають, що ніколи не домовлялися з відповідачкою щодо продажної ціни квартири АДРЕСА_2. Підтвердженням цього є зміст договору купівлі-продажу від 18 лютого 2011 року, в п. З якого зазначено, що «продаж цей вчинено за 51940,00 (пятдесят одна тисяча девятсот сорок, 00) гривень, які продавці одержали в рівних частках від покупця, ще до підписання цього договору».

Ціна продажу квартири зазначена нотаріусом відповідно до відомостей, викладених у ОСОБА_7 з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за номером 29041826 від 17.02.2011 року, реєстраційний № 32918005, номер запису: П-5-52638, де зазначена вартість нерухомого май на що продається, і яка становить 51 940,00 грн. Ця обставина підтверджується п. 4 Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 18 лютого 2011 року укладений з порушенням вимог ст. 655 ЦК України. Відповідачка не сплачувала будь-якої суми за придбання нею спірною квартири.

Зазначають, що ніколи раніше з відповідачкою не зустрічалися. Вперше її побачили у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в день підписання договору. Тому, отримати гроші за продаж квартири, ще до підписання договору купівлі-продажу, вони ні за яких обставин не могли.

Вказують, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 на протязі з 18 лютого 2011 року невиконаний, що теж свідчить про його недійсність, оскільки спірна квартира відповідачці не передавалася та відповідачка в квартиру не вселялася і не мешкала в ній.

З дня посвідчення договору купівлі-продажу квартири, сплинуло більше ніж 3 роки. На протязі з 18 травня 2011 року ОСОБА_3 користувалася і продовжує користуватися спірною квартирою, а відповідачка не вимагала виконання договору купівлі-продажу квартири, а саме передачі їй у власність спірної квартири. Лише 2 липня 2014 року Московським районний судом м. Харкова було ухвалене заочне рішення про виселення позивачів та зняття з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири.

18.02.2011 року відповідачка ОСОБА_5 надала письмове зобовязання, що вона зобовязується спірну квартиру не реєструвати в БТІ та не продавати третім особам до 18.02.2012 року, якщо не буде прострочки по платежу більш двох місяців та дала зобовязання про продаж спірної квартири ОСОБА_4 18.02.2012 року за 22 000 (двадцять дві тисячі) дол. США у разі несвоєчасних платежів по погашенню боргу.

Спірна квартира зареєстрована за відповідачкою на праві власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно лише 07.03.2013 року, реєстровий № 299471, що теж свідчить про недійсність правочину та порушення нашого права власності на квартиру АДРЕСА_4 07.03.2013 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Позивач ОСОБА_3 додатково зазначила, що спірний договір купівлі-продажу підписувала особисто у нотаріуса, однак наміру продавати квартиру не мала. ЇЇ син, ОСОБА_4 отримував якісь гроші, однак за що позивач ОСОБА_3 зазначити не змогла.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в повному обсязі, відповідач зазначила, що придбала спірну квартиру у позивачів, гроші передала позивачам, зареєструвала квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 07.03.2013 року. Вказує, що відповідачі чинять перешкоди в користуванні квартирою, у звязку з чим, рішенням Московського районного суду було вирішено питання щодо виселення та зняття з реєстрації відповідачів з спірної квартири.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 31).

Суд, вислухавши учасників процесу, свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

18.02.2011 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Судом встановлено та сторонами по справі підтверджено, що спірний договір купівлі-продажу сторони підписували особисто, в присутності нотаріуса.

07.03.2013 року ОСОБА_5 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 2999471 (а.с. 8).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.07.2014 року позов ОСОБА_5 задоволено, вирішено виселити та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 з квартири №150, розташованій за адресою: м. Харків, по вул. Познанській, буд №12, усунувши тим самим ОСОБА_5 перешкоди в користуванні її власністю (а.с. 8-9).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.12.2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.07.2014 року залишено без змін (а.с. 108-109).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справи, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить про те, що ознаками фіктивного правочину є: наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін; відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися цим правочином.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за №9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Під майном згідно з ч.1 ст.190 ЦК України вважаються і майнові права.

За правилами ч.4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири підлягає державній реєстрації.

Судом встановлено та сторонами по справі підтверджено, що ОСОБА_5 зареєструвала спірну квартиру Державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 2999471, що свідчить про виконання вимог ст. 657 ЦК України щодо державної реєстрації спірної угоди.

Таким чином, на підставі укладеного договору відбулась передача майнових прав на спірну квартиру, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 234 ЦК України.

Окрім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивачі не надали суду доказів щодо наявності умислу на укладення фіктивного договору.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що посилання позивачів на факт надання ОСОБА_5 ОСОБА_4 грошей у розмірі 31240 доларів США 18.02.2011 року та подалі сплату відсотків, про що надали копії розписок, відноситься до інших цивільних правовідносин, які виникають з грошових зобовязань.

Крім того, відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 27 постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

А тому суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_8

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та недоведеним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, 197, 209, 212, 215, ЦПК України, ст. ст. 190, 218, 234, 334, 657 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2011 року недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.04.2015 року

Суддя: Т. В. Поліщук