Провадження № 2/752/241/15
РІШЕННЯ

Іменем України

29.01.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Калініченко Л.С., при секретарях Руденко М.М., Хмарук Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачами 21 березня 2008 року укладено Іпотечний договір (зі змінами та доповненнями згідно з Договором від 13 квітня 2009 року про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору від 21 березня 2008 року), посвідчений Літвіновим Артемом Володимировичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 466 (надалі - Іпотечний договір), згідно з яким відповідачі передали в іпотеку позивачу належну їм на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачам в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 травня 1995 року Відділом приватизації залізничної районної ради народних депутатів м. Києва, зареєстрованого 17 травня 1995 року в Бюро технічної інвентаризації за №3461.

Вказаний іпотечний договір забезпечує виконання зобов'язань ОСОБА_2 (відповідача 1) за Договором позики грошових коштів від 19 березня 2008 року (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з Договором від 13 квітня 2009 року про внесення змін та доповнень до Договору позики грошових коштів від 19 березня 2008 року) (надалі - договір позики).

Так, згідно з договором позики відповідач 1 отримала від позивача безвідсоткову позику у розмірі 616 000,00 грн. (шістсот шістнадцять тисяч гривень 00 копійок), що еквівалентно сумі 80 000,00 доларів США (вісімдесят тисяч доларів США 00 центів) за офіційним курсом НБУ на момент передачі коштів.

Договором позики передбачено, що відповідач 1 зобов'язується повернути позивачу суму позики у строк до 19 березня 2010 року. Сума коштів, яку належить повернути відповідачем 1 позивачу не повинна бути меншою за 616 000,00 грн. та за еквівалент суми в 80000,00 доларів США.

12 вересня 2012 року позивачем на адресу відповідача 1 направлена вимога про сплату заборгованості за договором позики.

Проте відповідач 1 свої зобов'язання перед позивачем за договором позики не виконав, у зв'язку із чим у відповідача 1 утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 2 929 080,00 грн. (два мільйони дев'ятсот двадцять дев'ять тисяч вісімдесят гривень 00 копійок), що складається із суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 668 360 грн. 00 коп. (шістсот шістдесят вісім тисяч триста шістдесят гривень 00 копійок), пені у розмірі 2 260 720 грн. 00 коп. (два мільйони двісті шістдесят тисяч сімсот двадцять гривень 00 копійок).

Посилаючись на вказані вище обставини позивач просить в рахунок погашення заборгованості відповідача 1 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартир, що належить відповідачам, шляхом її реалізації на прилюдних торгах.

Також ОСОБА_1 в своїй заяві від 24.12.2012 просив стягнути компенсацію судових витрат за надання правової допомоги відповідно до Договору № 2012/12/11 про надання правової допомоги, укладеного 11 грудня 2012 року між позивачем та Адвокатським бюро «ГРІШИНА ТА ПАРТНЕРИ», у розмірі 5 480,00 грн. (п'ять тисяч чотириста вісімдесят гривень 00 копійок).

02.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про збільшення розміру позовних вимог до 4 878 445, 20 грн. (чотири мільйони вісімсот сімдесят вісім тисяч чотириста сорок п'ять гривень 20 копійок), що є еквівалентом 372 000,00 доларів США (триста сімдесят дві тисячі доларів США 00 центів) згідно з офіційним курсом НБУ станом на 01 вересня 2014 року, яка складається з: 1 049 128,00 грн. (один мільйон сорок дев'ять тисяч сто двадцять вісім гривень 00 копійок), що є еквівалентом 80 000,00 доларів США (вісімдесят тисяч доларів США 00 центів) згідно з офіційним курсом НБУ, встановленим станом на 01.09.2014, - прострочена заборгованість за договором позики; 3 829 317,20 грн. (три мільйони вісімсот двадцять дев'ять тисяч триста сімнадцять гривень 20 копійок), що є еквівалентом 292 000,00 доларів США (двісті дев'яносто дві тисячі доларів США 00 центів) згідно з офіційним курсом НБУ, встановленим станом на 01.09.2014, - сума пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за період з 01.09.2013 р. по 01.09.2014 р.

Крім того, у вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з позовом про визнання договорів недійсними, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та ОСОБА_1 19 березня 2008 року укладено Договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 443, та додаткова угода до договору позики від 13 квітня 2009 року, які фактично приховують договір купівлі-продажу ? частини в статутному капіталі ТОВ «Ультрамед Груп» з відстрочкою платежу до 19 березня 2010 року, а тому є удаваними угодами.

В подальшому ОСОБА_2 неодноразово зверталася до суду із заявами про уточнення позовних вимог, зокрема просила визнати Договір позики, укладений між нею та ОСОБА_1 19 березня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 443, та додаткову угоду до договору позики від 13 квітня 2009 року удаваною угодою; визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини в статутному капіталі ТОВ «Ультрамед Груп» з відстрочкою платежу до 19 березня 2010 р, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1; визнати недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 21 березня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 466, та договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 30 квітня 2009 року, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. зі скасуванням іпотеки та заборони, накладеної іпотечним договором.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 15.05.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними залишені без розгляду в частині.

В подальшому ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_6 звернулася із заявою про зміну підстав позову, обґрунтовуючи її тим, що 19 березня 2008 року між нею та ОСОБА_1 укладено Договір позики грошових коштів (надалі - Договір позики), за яким відповідач передав позивачу кошти у розмірі 400 000,00 грн. (чотириста тисяч гривень 00 копійок).

13 квітня 2009 року до вищевказаного договору позики були внесені зміни згідно з Договором про внесення змін та доповнень до Договору позики грошових коштів від 19 березня 2008 року, відповідно до якого відповідач передавав позивачу грошові кошти в розмірі 616 000, грн. (шістсот шістнадцять тисяч гривень 00 копійок), що еквівалентно сумі 80 000,00 доларів США (вісімдесят тисяч доларів США 00 центів) за офіційним курсом НБУ на момент передачі коштів, які була зобов'язана повернути у строк до 19 березня 2010 року.

Внесення змін до договору позики позивач в своїй заяві про визнання договорів недійсними обґрунтовує виключно зміною курсу гривні щодо долару США, а тому фактично жодних коштів за Договором від 13 квітня 2009 року про внесення змін та доповнень до Договору позики грошових коштів від 19 березня 2008 року позивач не отримувала.

На підтвердження своїх вимог позивач посилається на відсутність розписки про отримання грошових коштів за договором позики, що є невід'ємною частиною договору позики.

Також позивач зазначила, що при укладенні Договору від 13 квітня 2009 року про внесення змін та доповнень до Договору позики грошових коштів від 19 березня 2008 року була відсутня згода чоловіка на укладення вищевказаного договору, що суперечить Сімейному кодексу України.

20.03.2014 року ухвалою Голосіївського районного суду цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та цивільна справа ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 /відповідача за позовом ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі; проти позовних вимог ОСОБА_2 заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник позивача ОСОБА_2 - відповідача за позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі; проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні.

ОСОБА_3, яка є відповідачем у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та третьою особою у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають частковому задоволенню; позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 березня 2008 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики грошових коштів, посвідчений Літвіновим А.В., нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Згідно з указаним Договором позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 400 000 грн. у строк до 19 березня 2009 року.

Відповідно до Договору від 13.04.2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого Літвіновим А.В., нотаріусом Київського міського нотаріального округу, внесено зміни та доповнення до договору позики грошових коштів від 19.03.2008 року.

Умовами вказаного Договору від 13.04.2009 року передбачено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 безвідсоткову позику у розмірі 616 000,00 грн., що еквівалентно сумі 80000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент передачі коштів.

Крім того, пунктом 3 Договору від 13.04.2009 року, сторони домовилися внести зміни до пункту 6 Договору та викласти його у наступній редакції: «Позичальник вправі повернути, а позикодавець повинен прийняти позичену суму грошей і до закінчення указаного терміну - 19 березня 2010 р.»

В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором позики грошових коштів від 19 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також ОСОБА_3, 21 березня 2008 року укладено іпотечний договір (зі змінами та доповненнями згідно з договором від 13.04.2009 року про внесення змін та доповнень до іпотечного договору), посвідчений Літвіновим А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до якого останні передали ОСОБА_1 в іпотеку належну їм на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат, загальною площею 35,90 кв. м., що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 травня 1995 року Відділом приватизації Залізничної районної ради народних депутатів м. Києва, що зареєстроване 17 травня 1995 року в Бюро технічної інвентаризації за № 3461. (т. 2, а.с.10-15).

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_2 своїх зобов'язань перед ОСОБА_1 за договором позики не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Як зазначає представник позивача ОСОБА_1 - відповідача за позовом ОСОБА_2 загальна сума заборгованості складає 4 878 445,20 грн. (чотири мільйони вісімсот сімдесят вісім тисяч чотириста сорок п'ять гривень 20 копійок), що є еквівалентом 372 000,00 доларів США (триста сімдесят дві тисячі доларів США 00 центів) згідно з офіційним курсом НБУ, встановленим станом на 01.09.2014, що складається з:

· 1 049 128,00 грн. (один мільйон сорок дев'ять тисяч сто двадцять вісім гривень 00 копійок), що є еквівалентом 80 000,00 (вісімдесят тисяч) доларів США згідно з офіційним курсом Національного Банку України, встановленим станом на 01 вересня 2014 року, який становить 13,1141 грн. за 1 долар США, - розмір основної суми заборгованості за договором позики;

· 3 829 317,20 грн. (три мільйони вісімсот двадцять дев'ять тисяч триста сімнадцять гривень 20 копійок), що є еквівалентом 292 000,00 доларів США (двісті дев'яносто дві тисячі доларів США 00 центів) згідно з офіційним курсом НБУ, встановленим станом на 01.09.2014, - сума пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за період з 01.09.2013 по 01.09.2014.

Враховуючи факт невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором позики грошових коштів перед ОСОБА_1, суд вважає, що вимоги останнього про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договором позики передбачено, що ОСОБА_2 зобов'язується повернути ОСОБА_1 суму позики у строк до 19 березня 2010 року.

Згідно з абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем, є іпотекодавцем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі не виконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 35 Закону Україні «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Разом з тим, частиною 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Аналогічні приписи містяться і в п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на адресу місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме: АДРЕСА_2 направлено вимогу про сплату заборгованості.

Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були повідомлені про невиконання ними основного зобов'язання, що підтверджується матеріалами справи, і у встановлений законом строк не виконали його. Тому суд вважає, що ОСОБА_1 вжито передбачених законом та договорами заходів щодо належного повідомлення відповідачів про порушення ними умов договору та їх усунення.

З договору іпотеки вбачається, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат, загальною площею 35,90 кв. м. належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 травня 1995 року Відділом приватизації Залізничної районної ради народних депутатів м. Києва, що зареєстроване 17 травня 1995 року в Бюро технічної інвентаризації за № 3461 (т.2, а.с. 10-16).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, а також право на відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

За змістом ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з положенням ст.5 ЗУ «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Крім того, за правилами ч.2 ст.43 ЗУ «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Пунктом 1.2 Іпотечного договору від 21 березня 2008 року вартість предмета іпотеки визначена Сторонами за взаємним погодженням і становить 400 000 (чотириста тисяч) грн.

За наведених підстав закону та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за Договором позики грошових коштів від 19 березня 2008 року (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно Договору від 13 квітня 2009 року про внесення змін та доповнень до Договору позики грошових коштів від 19 березня 2008 року) в загальному розмірі 4 878 445,20 грн. (чотири мільйони вісімсот сімдесят вісім тисяч чотириста сорок п'ять) гривень 20 копійок шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з Іпотечним договором від 21 березня 2008 року (зі змінами та доповненнями згідно з Договором від 13.04.2009 року про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору від 21.03.2008 року) - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечувала проти стягнення пені за договором позики у зв'язку зі сплином строку позовної давності для звернення позивача за первісним позовом до суду про стягнення пені за невиконання ОСОБА_2 умов договору позики.

Суд не погоджується з вказаними доводами та вважає за необхідне зазначити, що, вирішуючи питання про стягнення пені за договором позики, виходить з наступного.

Згідно зі ст. 546 ч.1 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватись в тому числі неустойкою.

Частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9 договору позики визначено, що у разі невчасного повернення суми коштів, зазначеної у договорі позики, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 1 (один) % від несплаченої суми позики за кожен день прострочення платежу.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Тобто, задоволенню підлягають вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені за 12 місяців, що передували зверненню до суду.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 не пропущено строк позовної давності за основним зобов'язанням, а також те, що звернення до суду відбулося 28.09.2012 року, підлягає стягненню пеня за період з 27.09.2011 року по 27.09.2012 року, а також за період з 01.09.2013 р. по 01.09.2014 р. відповідно до заяви ОСОБА_1 від 02.09.2014 року про збільшення розміру позовних вимог, оскільки станом на вказаний період відповідачем умови договору позики виконані не були.

У зв'язку з наведеним суд погоджується з розміром пені, що підлягає стягненню, розрахованим позивачем.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, суд виходив з недоведеності пред'явлених вимог з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з позовом про визнання договорів недійсними, обґрунтовуючи вимоги тим, що між нею та ОСОБА_1, 19 березня 2008 року укладено Договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 443, та додаткова угода до договору позики від 13 квітня 2009 року, які фактично приховують договір купівлі-продажу ? частини в статутному капіталі ТОВ «Ультрамед Груп» з відстрочкою платежу до 19 березня 2010 року, а тому є удаваними угодами.

В подальшому позивач, користуючись своїми правами, неодноразово уточнювала позовні вимоги.

15.07.2014 р. ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_6 звернулася із заявою про зміну підстав позову, обґрунтовуючи її тим, що 19 березня 2008 року між нею та ОСОБА_1 укладено Договір позики грошових коштів, за яким відповідач передав позивачу кошти у розмірі 400 000,00 грн. (чотириста тисяч гривень 00 копійок).

13 квітня 2009 року до вищевказаного договору позики були внесені зміни згідно з Договором про внесення змін та доповнень до Договору позики грошових коштів від 19 березня 2008 року, відповідно до якого відповідач передавав позивачу грошові кошти в розмірі 616 000, грн. (шістсот шістнадцять тисяч гривень 00 копійок), що еквівалентно сумі 80 000,00 доларів США (вісімдесят тисяч доларів США 00 центів) за офіційним курсом НБУ на момент передачі коштів, які ОСОБА_2 була зобов'язана повернути у строк до 19 березня 2010 року.

Внесення змін до договору позики позивач в своїй заяві про визнання договорів недійсними обґрунтовує виключно зміною курсу гривні щодо долару США, а тому фактично жодних коштів за Договором від 13 квітня 2009 року про внесення змін та доповнень до Договору позики грошових коштів від 19 березня 2008 року позивач не отримувала.

Відповідно до ч. 1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержанім ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 категорично заперечувала факт передачі ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 616 000,00 грн. (шістсот шістнадцять тисяч гривень 00 копійок) за вищевказаним договором позики, посилаючись на відсутність розписки про отримання грошових коштів.

Суд не може погодитись із наведеними представником ОСОБА_2 доводами, оскільки частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, розписка не є єдиним доказом, що підтверджує факт передачі грошових коштів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що факт передачі ОСОБА_2 ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 616 000 (шістсот шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок засвідчений в п.2 договору позики, згідно з яким: «підписанням даного договору сторони засвідчують факт передачі Позикодавцем Позичальнику суми коштів у розмірі 616 000 (шістсот шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок, що еквівалентно сумі в 80000 (вісімдесят тисяч) доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленим на момент передачі коштів, у повному обсязі».

Отже, підписуючи договір позики ОСОБА_2 підтвердила отримання грошових коштів у сумі 616 000,00 грн., що еквівалентно сумі в 80 000 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленим на момент передачі коштів ОСОБА_1

Також, необхідно вказати, що суд не погоджується з твердженнями представника позивача щодо ненадання згоди на укладення договору позики чоловіком ОСОБА_2 - ОСОБА_9, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме заявами ОСОБА_9 про надання такої згоди на укладення договору позики від 19 березня 2008 року та від 13 квітня 2009 року, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. (т. 2, а.с. 158-159).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Положеннями ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття.

Також необхідно зазначити, що суд не вбачає підстав для стягнення компенсації судових витрат за надання правової допомоги відповідно до Договору № 2012/12/11 про надання правової допомоги, укладеного 11 грудня 2012 року між позивачем та Адвокатським бюро «ГРІШИНА ТА ПАРТНЕРИ», у розмірі 5 480,00 грн. (п'ять тисяч чотириста вісімдесят гривень 00 копійок), оскільки позивачем та його представником не надано доказів фактичної сплати зазначеної суми коштів.

Разом з тим суд вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 219,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 256-258, 526, 546, 549, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за Договором позики грошових коштів від 19 березня 2008 року у розмірі 4 878 445,20 грн. (чотири мільйони вісімсот сімдесят вісім тисяч чотириста сорок п'ять гривень 20 копійок), що є еквівалентом 372 000,00 доларів США (триста сімдесят дві тисячі доларів США 00 центів) згідно з офіційним курсом НБУ, встановленим станом на 01.09.2014, що складається з:

1 049 128,00 грн. (один мільйон сорок дев'ять тисяч сто двадцять вісім гривень 00 копійок), що є еквівалентом 80 000,00 доларів США (вісімдесят тисяч доларів США 00 центів) згідно з офіційним курсом НБУ, встановленим станом на 01.09.2014, - прострочена заборгованість за договором позики;

3 829 317,20 грн. (три мільйони вісімсот двадцять дев'ять тисяч триста сімнадцять гривень 20 копійок), що є еквівалентом 292 000,00 доларів США (двісті дев'яносто дві тисячі доларів США 00 центів) згідно з офіційним курсом НБУ, встановленим станом на 01.09.2014 р. - сума пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за період з 01.09.2013 по 01.09.2014р.,

шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з Іпотечним договором від 21 березня 2008 року, квартиру АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3).

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 219,00 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя