Номер провадження: 22-ц/785/1475/15
Головуючий у першій інстанції Тюмін О. Г.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Максимець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Кілійська міська рада Одеської області про усунення перешкод у користуванні власністю, відновлення межі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

05.10.2012 року, ОСОБА_3звернулась із позовом про усунення перешкод у користуванні і остаточно уточнивши вимоги просила: відновити межу між садибами по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3 454,15 м2; визнати незаконним акт комісії Кілійської районної ради від 23.11.2012 року; зобов'язати відповідачів ліквідувати паркан довжиною 97,52м2 та інші будівлі й споруди; стягнути з відповідачів 12 000 гривень моральної шкоди і 3 528 гривень збитків.

Позов обгрунтовано тим, що позивачка є власником домоволодіння по АДРЕСА_2. Рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради від 24.02.1994 року позивачці у власність надана земельна ділянка площею 3 371 м2. У 1991 році на сусідній земельні ділянці по АДРЕСА_1 збудовано житловий будинок, який у 2009 році придбали відповідачі. Між позивачкою і відповідачкою стали виникати суперечки з приводу меж земельних ділянок, відповідачі не визнавали існуючу межу земельної ділянки, яка була визначена залізобетонними стовпчиками на початку й наприкінці городу. У вересні 2012 року відповідачі остаточно змінили межу земельної ділянки у сторону садиби позивачки.

Посилаючись на те, що відповідачі незаконно заволоділи 149,69 м2 належної їй земельної ділянки, незаконно побудували паркан з недодержанням санітарних норм, що призвело до загибелі 34 кущів винограду, чим завдали моральних страждань і матеріальних збитків, позивачка просила позов задовольнити.

Відповідачі позов не визнали, стверджуючи,що не порушували меж земельних ділянок.

Представник третьої особи позов не підтримав.

Рішенням Кілійського районного суду м. Одеси від 24.11.202 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, необгрунованість відмови у позові.

У засіданні колегії суддів представник позивачки скаргу підтримав.

Позивачка, відповідачі і представник третьої особи у засідання колегії суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, відмовляючи у позові, виходив з того, що вимоги, належними та допустимими доказами, не доведені.

Висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону - ст.ст. 106,107,116,125 ЗК України, ст. 60 ЦПК України.

Встановлено, що позивачка є власником домоволодіння по АДРЕСА_2, яке розташоване на земельній ділянці площею 3 371 м2 (а.с.9).

Рішенням виконкому Кілійської міської ради від 24.02.1994 року позивачці передана у власність земельна ділянка по АДРЕСА_2 площею 3 371 м2 (а.с.143).

Рішення виконкому Кілійської міської ради від 24.02.1994 року щодо передачі позивачці у власність земельної ділянки площею 3 371 м2, у встановленому законом порядку, до цього часу не реалізовано, а саме: не визначені та не встановлені межі земельної ділянки; не виготовлена технічна землевпорядна документація щодо передачі земельної ділянки у власність; не отримано державний акт про право власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням Кілійської міської ради від 16.09.2009 року надано згоду відповідачам на складання технічної документації стосовно передачі їм земельної ділянки у власність безоплатно (а.с.54).

Між сторонами тривалий час існує спір з приводу меж земельних ділянок.

При перевірці комісією Кілійської міської ради заяви позивачки про порушення меж її земельної ділянки і самочинного захвату земельної ділянки встановлено, що розміри фасадної частини, довжини західної сторони по факту більше ніж у технічній документації РБТІ та РОН, а довжина по межі північної сторони співпадає з технічними даними РБТІ та РОН. Комісією також зроблено висновок про те, що самочинного захвату земельної ділянки суміжними землекористувачами /відповідачами/ не встановлено (акт від 23.11.2012 року, а.с.37,52).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачами меж суміжної земельної ділянки.

Правильним є і висновок суду про необгрунтованість вимог стосовно визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 3 454,15 м2.

Порядок набуття права власності на земельну ділянку визначений законом.

Вирішення питання про набуття права власності на земельну ділянку, у тому числі за набувальною давністю, не є компетенцією суду.

Оскільки позивачка не довела порушення відповідачами меж земельної ділянки, висновок суду про відмову у стягненні моральної шкоди і збитків також є правильним.

Доводи представника позивачки в апеляційній скарзі про те, що: порушення меж земельної ділянки підтверджується технічним паспортом на домоволодіння; позивачка добросовісно і відкрито протягом тривалого часу користується земельною ділянкою площею 3 412,59 м2; акт комісії від 23.11.2012 року має бути визнаний незаконним; відповідачі незаконно побудували на межі паркан, що призвело до загибелі винограду - не заслуговують на увагу.

Технічний паспорт на домоволодіння не є правовстановлюючим документом у тому числі на земельну діялнку, а лише відображає фактичне користування земельною ділянкою.

Питання набуття права власності на земельну ділянку, зокрема і у порядку набувальної давності, не є компетенцією суду.

Акт комісії від 23.11.2012 року є письмовим доказом у справі, який підлягає оцінці судом разом з іншими доказами у справі, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для визнання доказу, у даному випадку акту, недійсним.

Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення меж земельної ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_2 /домоволодіння позивачки/ і за домоволодінням по АДРЕСА_1 /домоволодіння відповідачів/.

За таких обставин ствердження позивачки про порушення меж земельних ділянок є безпідставними.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року -

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич