Справа № 2-55/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

судді Корицької В.О., при секретарі Барашивець Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_5, ОСОБА_3

та ОСОБА_6,

про поділ майна подружжя,

та за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3

та ОСОБА_6 до

ОСОБА_4

про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду, посилаючись на те, що 08.08.2003 р. між нею та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб.

19.01.2008 року шлюб було розірвано у відділі РАЦС, але фактично шлюб перестав існувати з 29.09.2007 року.

За час спільного життя сторонами було нажито майно, а саме: кошти на депозитних рахунках № 987 у сумі 118649 грн., № 387 у сумі 85000 грн., автомобіль НОМЕР_1, вартістю на момент розгляду справи 156909 грн.

Добровільно відповідач ОСОБА_1 ділити майно відмовився, позивач вважає, що згідно закону має право на частину майна нажитого під час шлюбу, тому просить присудити автомобіль «Міцубіші грандіс» їй, в свою чергу вона сплатить спадкоємцям половину вартості авто, зобов'язати відповідачів сплатити позивачу ОСОБА_1 половину спільно нажитих коштів у сумі 101824,5 грн. (Т. 3 а.с. 26, 111, 165).

У судовому засіданні ОСОБА_4 повідомила, що її позовні вимоги викладені не коректно з юридчної точки зору, а тому просила суд визнати за нею право власності на автомобіль та виходячи із його вартості, встановленої судовою експертизою, стягнути з відповідачів різницю грошових коштів, яка виникне після взаєморозрахунку.

В свою чергу ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, посилаючись на те, що з 08.08.2003 р. по 19.01.2008 р. проживав у шлюбі з ОСОБА_1 Зазначає що за весь цей період бюджет їх сім'ї складав 122117 грн. В 2006 році ОСОБА_1 було позичено кошти у сумі 155000 грн. на придбання автомобіля «Міцубіші Грандіс», вартістю 148 750 грн., а тому вважає зазначене майно особистою власністю, а не спільним майном подружжя.

Також зазначає, що під час шлюбу сторонами було набуто і багато іншого майна: меблі, побутова техніка, проведено капітальний ремонт квартири.

Згоди щодо поділу майна сторони дійти не можуть, а тому ОСОБА_1 просить:

визнати за ним право власності на автомобіль НОМЕР_2;

стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти потрачені на ремонтні роботи та матеріали у сумі 13925 грн. та інше нажите майно у загальній сумі 11666 грн.

З метою повного та обєктивного розгляду вказаних позовів судом позовні вимоги кожного із колишнього подружжя ОСОБА_1 об'єднані в одну справу №2-55/12.

28.10.2010 р. ОСОБА_1 помер.

За прийняттям спадщини після померлого із відповідними заявами про прийняття спадщини звернулися його діти: ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Вказані спадкоємці залученні до участі у справі.

Позивач ОСОБА_1 (дружина) у судовому засіданні вимоги позову підтримала, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, та пояснила, що заява відповідача про те, що він позичав гроші у доньки та її подруги для покупки автомобіля є неправдивою, оскільки звіти про її підприємницьку діяльність свідчать про наявність достатніх коштів для придбання в тому числі і дорогоцінного майна.

Крім того, на рахунку чоловіка № 387 були наявні кошти та 26.05.2006 р. перед купівлею автомобіля зняті.

У подальшому через півроку після купівлі автомобіля на рахунок чоловіка № 387 покладені грошові кошти в сумі 70000 грн.

Вказане свідчить про те, що необхідності позичати грошові кошти у доньки ОСОБА_5 та її подруги у ОСОБА_1 (чоловіка) не було.

Стосовно заявлених вимог про стягнення з неї половини вартості проведенного ремонту та придбаного майна заперечила, посилаючись на їх недоведенність та безпідставність.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні вимоги позову ОСОБА_1 не визнав, пояснивши, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу , але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Зазначив, що ОСОБА_1 (дружина) не довела, що джерелом набуття майна, яке вона вважає спільною сумісною власністю подружжя є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити, а позовні вимоги правонаступників ОСОБА_1 (чоловіка) задовольнити.

ОСОБА_3 у вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні заяви, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у шлюбних відносинах з 08.08.2003 року. /Т.1 а.с. 7 /

Відділом запису актів громадського стану Житомирського міського управління юстиції було шлюб між сторонами розірвано 19.01.2008 року. /Т.1 а.с. 6 /

16.06.2006 р. під час шлюбу ОСОБА_1 придбаний автомобіль НОМЕР_1.

Судом по справі було призначено судову автотоварозначву експертизу. Згідно висновку № 3886 від 23.01.2015 р. ринкова вартість автомобіля НОМЕР_3 на момент проведення експертизи становить 156909 грн. / Т. 4 а.с. 33-34/

29.05.2006 р. між ОСОБА_1 (чоловіком) ОСОБА_7 (донька) та ОСОБА_8 укладені договори позики з розписками про отримання грошових коштів в сумі 155000 грн. для придбання ОСОБА_1 автомобіля «Міцубіші Грандіс».

Судом відхиляються твердження про те, що спірний автомобіль є особистою приватною власністю ОСОБА_1, оскільки договора від 29.05.2006 р. не можуть бути беззаперечним доказом щодо внесення саме цих грошових коштів відповідачем при оплаті 16.06.2006 р. спірного автомобіля «Міцубіші Грандіс».

Крім того, судом критично оцінюються надані позивачем ОСОБА_1 (чоловіком) у судовому засіданні оформлені у простій письмовій формі договори позики, датовані 29.05.2006 р., оскільки укладені вони між повязаними особами.

До того ж, суду не надано доказів щодо можливості донькою ОСОБА_5 та її подругою ОСОБА_8 надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 155000 грн., в той час коли у самого ОСОБА_1 як до покупки автомобіля так і після його придбання на особистих банківських рахунках обліковувались значні грошові суми.

Також судом враховано, що подружжя працювали та отримували заробітну плату, а також дохід за здійснення підприємницької діяльності.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності із ст. 60, ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, враховуючи, що майно придбано ОСОБА_1 у період шлюбу за спільні кошти та при цьому в інтересах сімї, оскільки суд розцінює придбання рухомого майна як набуття блага для всієї родини, то придбаний автомобіль «Міцубіші Грандіс» є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4-5 ст. 71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом

(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що кожна із сторін спору хотіла отримати у власність автомобіль, а не грошову компенсацію, що жодна із сторін попередньо не внесла відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд визнає за ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля НОМЕР_4, кузов №JMBLRNA4W6Z002184, і залишає автомобіль у спільній частковій власності.

При цьому суд зазначає, що ? частина автомобіля НОМЕР_4, кузов №JMBLRNA4W6Z002184, яка належить ОСОБА_1, є спадковою масою і перешкод в отриманні кожним із спадкоємців своєї частки майна у нотаріуса згідно свідоцтва на право власності за законом в порядку спадкування не має.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення половини депозитних вкладів у банку, відкритих на імя ОСОБА_1, то суд прийшов висновку, що у їх задоволені належить відмовити з огляду на таке.

12.04.2002 р. було відкрито депозит на ім'я ОСОБА_1 в сумі 60000 грн. 14.04.2003 р. депозит було закрито та виплачено ОСОБА_1 60325,48 грн. / Т.1 а.с. 167 /

25.04.2003 р. відкрито депозитний рахунок на ім'я ОСОБА_1 в сумі 7060 доларів США. 26.04.2004 депозит було закрито та виплачено ОСОБА_1 9603,03 доларів США. / Т.1 а.с. 168 /

Отже, до укладеного між сторонами шлюбу у ОСОБА_1 були особисті грошові кошти.

23.05.2007 р. на ім'я ОСОБА_1 відкритий рахунок та внесено кошти у сумі 85000 грн. 27.02.2008 р. рахунок закритий, а гроші виплачені. / Т.1 а.с. 188/

02.07.2007 р. на ім'я ОСОБА_1 відкритий рахунок та внесено кошти у сумі 118649 грн. 03.10.2007 р. рахунок закритий, а гроші виплачені. / Т.1 а.с. 188/

26.04.2007 р. на ім'я ОСОБА_4 відкритий рахунок та внесено кошти у сумі 100000 грн. 28.08.2007 р. рахунок закритий, а гроші виплачені. / Т.1 а.с. 192/

Отже, кожен із подружжя мав банківські депозитні рахунки.

ОСОБА_9 не доведено, що покладені на імя ОСОБА_1 грошові кошти є виключно спільним майном подружжя, а також не надано доказів того, що після зняття вказаних грошових сум з банківського рахунку вони не були поділені між подружжям за взаємною згодою.

Крім того, на час розгляду справи грошові кошти в натурі відсутні, до спадкової маси вони не ввійшли.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4 підялгають задоволенню частково.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, витрачених на ремонтні роботи та матеріали у сумі 13925 грн. та на інше нажите майно, яке залишилось у дружини, у загальній сумі 11666 грн., то суд прийшов висновку, що дані вимоги не доведені належними та допустимими доказами.

Так, згідно накладної №34 від 30.04.2004р ОСОБА_10І; накладної №113 від 25.08.2005 р. ЧП ОСОБА_11; товарного чека від 15.05.2004 р. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у період шлюбу придбавалися певні товари, однак відомості про таких підприємців не містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців.

Стосовно товарного чека на купівлю матраца «Венето», то з відповіді від 18.10.2013 р. №16/8290 про видачу дозволу № 2712 від 02.09.2008 р. на розміщення магазину по вул. Вокзальній, 14, вбачається, що матрац був куплений раніше, ніж відкрився магазин.

Стосовно накладної № 528 від 03.02.2006 р., то вона спростована тією ж ПП «Демар».

Стосовно податкової накладної від 07.09.2004 р., то вона стосується придбання товару для ПП «Автотрейд».

Стосовно товарного чека від 05.07.2005 року, згідно якого відповідачем були куплені лічильники, то лічильники в помешканні ОСОБА_4 були встановлені ще у кінці 2003 року, що підтверджується відповідними актами.

У звязку із викладеним, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 88, 154, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

2. Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля НОМЕР_4, кузов №JMBLRNA4W6Z002184.

3. Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 261, 5 грн. з кожного та витрати на проведення експертизи в сумі 266, 66 грн. з кожного.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - відмовити.

6. Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11.07.2013 р. у справі №2-55/12, якою заборонено державному нотаріусу Другої Житомирської державної нотаріальної контори вчиняти будь-які дії по спадковій справі ОСОБА_1 №784/2010 р., що повязані з отриманням грошових коштів спадкоємцями з банківських вкладів, депозитних рахунків та банківських скриньок на імя ОСОБА_1 у будь-яких банківських установах.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.О.Корицька