Номер провадження: 22-ц/785/3026/15
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2014 року,

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеної розписки від 23.02.2011 року про отримання коштів у борг, ОСОБА_4 23.02.2011 року отримав позику у розмірі 160080,00 грн., що еквівалентно за міжбанківським комерційним курсом 19642,82 долари США 82 центи США, що підтверджується підписом позичальника на розписці. Місцем виконання зобов'язання було обрано - АДРЕСА_1. Зазначила, що відповідач отримав зазначену грошову суму готівкою та зобов'язався повернути її у строк до 15.08.2013 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернув отримані грошові кошти у строк визначений у розписці, тому позивач просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 281493,10 грн., що еквівалентно 20608 доларів США за міжбанківським курсом.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1856,78 гривень.

Зазначене заочне рішення суду після його перегляду у встановленому законом порядку, оскаржує в апеляційному порядку представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 23.02.2011 року ОСОБА_3 надала у борг ОСОБА_4 кошти у розмірі 160080,00 грн., що еквівалентно за міжбанківським комерційним курсом 19642,82 доларів США 82 центи США, що підтверджується підписом позичальника на розписці.

Відповідно до розписки, відповідач отримав зазначену грошову суму готівкою та зобов'язався повернути її у строк до 15.08.2013 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернув отримані грошові кошти у строк визначений у розписці.

Дану розписку судова колегія вважає належним доказом, а їх наявність у позивача є свідченням невиплаченого відповідачем боргу за договором позики.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, як це передбачено ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1. ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з розрахунку загальна сума заборгованості відповідача включаючи нараховані відсотки за користування позикою та штрафні санкції за її несвоєчасне повернення станом на 20.02.14 року склала 20 608 доларів США, що еквівалентно 185 678 гривень 08 коп. за міжбанківським курсом.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_4 не підписував розписку про отримання грошових коштів є безпідставними та відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України належними та допустимими доказами не доведені.

Так при розгляді справи в суді апеляційної інстанції 04.03.2015 року представником відповідача ОСОБА_5 було заявлено клопотання про проведення судово - почеркознавчої експертизи, у зв'язку з чим в судовому засіданні було зроблено перерву для явки до суду ОСОБА_4 з метою надання відповідачем експериментальних та вільних зразків тексту та підпису. Проте, у судове засідання призначене на 11.03.2015 року відповідач та його представник не з'явились, причини неявки не повідомили.

Таким чином, судовою колегією розцінена позиція відповідача та його представника, як не бажання відповідача у здійсненні та проведення судово - почеркознавчої експертизи та безпідставного затягування розгляду справи по суті.

У зв'язку з чим доводи апелянта про неповне з'ясування судом обставин справи, про порушення судом норм права є необґрунтованими та встановлених висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення не спростовують.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева