Справа № 191/2249/14-ц
Провадження № 2/191/18/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Порошиної О.О.

при секретарі - Бутенко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове вселення та зобов»язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між нею та ОСОБА_2, відповідачем по справі 27 січня 2012 року був укладений шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за №9. Відповідно до договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу 26.12.2012 року ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №1571 відповідач по справі вступив у в володіння, користування та розпорядження ? частиною житлового будинку за АДРЕСА_2. Будинок АДРЕСА_2 складається з: А-1 житловий будинок, глинолит. обкл. 0,5 цегли; Б-1 сарай, каркасномаз. обкл. 0,5 цегли; В-1 вбиральня, дерев. Загальна площа будинку складає 113,0 кв.м., житлова площа - 63,4 кв.м. Площа земельної ділянки становить 1185 кв.м.

За даною адресою вона зареєстрована та проживала з чоловіком, ОСОБА_2, що підтверджується відповідними документами. У квітні місяці поточного року після сімейної сварки, відповідач відібрав у неї ключі від житлового будинку та почав чинити перешкоди у користуванні житловим будинком. Вона зверталась до правоохоронних органів з відповідною заявою щодо прийняття мір та проханням допомогти урегулювати питання її вселення. Але питання її вільного користування житловим будинком залишилося невирішеним. Їй рекомендували звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. На даний момент вона проживає у своєї матері, у житловому будинку АДРЕСА_3.

У відповідності з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника будинку втрачає право на користування його житлом лише в разі, якщо він не проживав у житловому будинку понад один рік без поважних причин.

Відповідно ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Просить суд вселити її у ? частину житлового будинку АДРЕСА_2, зобов'язавши відповідача дати їй ключ і виділити їй кімнату для проживання. Судові витрати стягнути з відповідача.

До початку відкритого судового засідання позивач надала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з?явився з невідомої суду причини, але будучи присутнім на попередніх судових засідання позовні вимоги не визнав, пояснював, що він обміняв квартиру, яка залишилася після смерті його батьків на ? частину будинку, він не виганяв позивача, вона сама пішла з будинку, а тепер через рік хоче вселитись.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснювала, що позивачка її донька, а відповідач її зять, сторони мешкали по АДРЕСА_1 відповідач поміняв квартиру на її будинок де проживали до весни 2014 року, вона все робила, все оформляла. Відповідач бив її доньку. Відповідач не пускав доньку в будинок.

Таким чином, суд вивчивши матеріали справи встановив наступне.

В матеріалах справи є договір міни від 26.12.2012 року посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 реєстровий №1571, на підставі якого, ОСОБА_2 міняє квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі про право власності на нерухоме майно, виданого 17.04.2012 року виконавчим комітетом Синельниківської міської ради та зареєстрованого 17.04.2012 року в КП «Синельниківське МБТІ», реєстраційний №36460388 у реєстрову книгу №165 за реєстром №2646, на ? частку житлового будинку АДРЕСА_2 що належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 25.10.2007 року виконавчим комітетом Синельниківської міської ради та зареєстрованого 25.10.2007 року в КП «Синельниківське МБТІ» за реєстраційним №17749554 в реєстрову книгу №Д-22 за реєстром №2951/Д-11. Доплата за цим договором сторонами не здійснюється. (а.с.8). Що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №12405363 від 26.12.2012 року. (а.с.9-10).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 27 січня 2012 року, вбачається, що сторони 27.01.2012 року зареєстрували шлюб, та між ними вбачається факт виникнення сімейних відносин. (а.с.6).

В матеріалах справи є довідка видана виконкомом Синельниківської міської ради 06.05.2014 року №132 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.7).

В судовому засіданні була оглянута Інвентаризаційна справа №86 на АДРЕСА_1 в якій міститься заява ОСОБА_2 від 13.03.2012 року до органу приватизації про оформлення передачі в особисту власність одноквартирного будинку, членів сім»ї не зазначено (а.с.46), довідка про склад сім»ї №5 від 13.03.2012 року згідно якої у квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 12.12.1996 року (а.с.47), розпорядження органу приватизації від 20.03.2012 року №4 на заяву ОСОБА_2 (а.с.51), Розрахунок вартості надлишкової площі квартири (будинку), що приватизується (а.с.44), Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.04.2012 року САЕ №467358 видане виконавчим комітетом Синельниківської міської ради видане на підставі розпорядження від 20.03.2012 року №4, згідно якого ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.(а.с.54).

Отже до укладення договору міни відповідачем було приватизовано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55,5 кв.м. за час шлюбу з позивачем, частина квартири, приватизована в межах встановленої норми на одну особу (31 кв.м), є особистою приватною власністю ОСОБА_2, а частина придбана шляхом викупу надлишків житлової площі (24,5 кв.м.), є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає розподілу.

В матеріалах справи є Висновок Синельниківського МВ ГУ МВС України за повідомленням ОСОБА_1, з якого вбачається, що в діях обох сторін вбачаються цивільно-правові відносини, які розглядаються в суді за цивільним позовом. (а.с. 83).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 47 Конституції України гарантовано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, що передбачено ч.4 ст.9 ЖК України.

Відповідно до ч. І ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України, об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключення з цивільного обороту.

Законом України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 року, зокрема доповнено статтю 61 Сімейного кодексу України частиною п»ятою, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню,а саме задоволенню в частині вселення позивача, оскільки житло: квартира АДРЕСА_1 набуте відповідачем під час шлюбу з позивачем внаслідок приватизації державного житлового фонду, в подальшому відповідачем було здійснено обмін вищевказаної квартири на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2 що належав ОСОБА_4, тому позивач має право використовувати помешкання для власного проживання, користуватися ним та розпоряджатися на власний розсуд і перешкоди у здійсненні позивачем цих прав підлягають усуненню шляхом вселення її у спірний житловий будинок. Що стосується вимог позивача про зобов'язання дати їй ключі і виділити їй кімнату для проживання, не підлягають задоволенню, оскільки вони є передчасними, та такими що не передбачені діючим законодавством, тому в цій частині вимог необхідно відмовити.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41, 47 Конституції України від 28 червня 1996 року, ст. 61 СК України, ст. ст. 316, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст.10, 60, 209, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове вселення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в ? частину житлового будинку АДРЕСА_2, Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.О.Порошина

Суддя: О. О. Порошина