У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Дубенська міська рада про визнання права на приватизацію земельної ділянки в межах землекористування без погодження меж із суміжним землекористувачем,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 квітня 2015 року визнано за ОСОБА_2 право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться по вул. Берестецькій, 83 м. Дубно Рівненської області в межах землекористування без погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_1

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального і матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, за неповного з'ясування і недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Покликається на те, що в порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, суд не з'ясував мотиви та причини її відмови від погодження меж для того, щоб зробити висновок про те чи порушує така відмова вимоги діючого законодавства.

Вважає, що підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації, тому спір про право у випадку не підписання акта погодження меж відсутній та може виникнути лише в подальшому у разі прийняття уповноваженим органом рішення щодо відмови у наданні земельної ділянки у власність або користування з підстав відсутності погодження меж із суміжним землекористувачем.

В даному випадку, позивачка ще не намагалася отримати відповідну ділянку у власність, не одержувала відмови міської ради у задоволенні такої заяви, а відтак, ОСОБА_2 не довела, що її право є порушеним.

Крім того, судом не перевірялося чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у даних правовідносинах тим способам, які передбачені земельним законодавством, оскільки в оскаржуваному рішенні суд посилається на ст. 158 ЗК України, у ч. 2 якої наведено перелік спорів, які розглядаються виключно судом, до якого не включено земельні спори з приводу відмови в погодженні меж земельної ділянки сусідами.

Зазначає, що оскаржуваним судовим рішенням за позивачкою було визнано право на приватизацію земельної ділянки в межах землекористування, однак в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_2 є землекористувачем відповідної земельної ділянки.

Із резолютивної частини рішення не можна зрозуміти право на приватизацію земельної ділянки якого саме цільового призначення та в яких саме межах було надано позивачу.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу і просить її задовольнити. Пояснила, що земельна ділянка, яку має намір приватизувати позивачка перебувала у користуванні її родичів, які на даний час вже повмирали і ділянка перейшла до земель запасу міської ради. Вважає, що вона має право на отримання її у користування, а не позивачка, оскільки постійно її обробляла.

Позивачка вважає, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування рішення суду відсутні. Просить апеляційну скаргу відхилити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Порядок приватизації земельної ділянки, яка не перебуває у користуванні громадянина, регламентується частинами 6-10 ст.118 Земельного кодексу України.

Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст. 198 ЗК України при виконанні кадастрової зйомки як комплексу робіт, що виконуються для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Чинне законодавство України не містить обов'язку суміжного землекористувача чи власника землі з надання згоди по погодженню меж суміжних земельних ділянок, а тому відмова відповідачки має прийматись і враховуватись органами місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку.

Встановлено, що ОСОБА_2 проживає в житловому будинку, який знаходиться за адресою: вул. Берестецька, 83 в м. Дубно Рівненської області.

В 2014 році вона звернулася до Дубенської міської ради з заявою про виділення їй для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, яка знаходиться неподалік її житлового будинку.

Рішенням Дубенської міськради №2797 від 28.01.2014 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0928 га у власність для ведення особистого селянського господарства на вул. Берестецька (згідно викопіювання), за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови м. Дубно.

Для виготовлення необхідних документів позивачка звернулася до ПП "Дубноземпроект".

Як вбачається з акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 3.03.2014 року межі земельної ділянки площею 0,0928 га, яка знаходиться за адресою: вул. Берестецька, 83 в м. Дубно Рівненської області, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 7 шт., які пред'явлені та передані на зберігання ОСОБА_2

Вказаний акт підписаний ОСОБА_2, директором ПП "Дубноземпроект" ОСОБА_3 та користувачем суміжної земельної ділянки ОСОБА_4, а підписи користувачів суміжної земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відсутні.

Отримавши відмову відповідачки погодити техдокументацію, позивачка звернулась до Дубенської міської ради із заявою про погодження меж із сусіднім землекористувачем, однак остання своїм рішенням від 10.04.2014р. відмовилась це зробити та рекомендувала їй звернутись до суду.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ст. 16 ЦК України, зокрема п.1 ч.2 цієї с татті передбачає визнання права.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що відмовою відповідачки чиняться перешкоди позивачці і порушуються її права на отримання земельної ділянки у приватну власність.

За встановлених обставин підстав для скасування ухваленого судом рішення не вбачається. Доводи скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_6

ОСОБА_7