Справа №489/5079/14-ц 29.01.2015 29.01.2015 29.01.2015
Провадження №22-ц/784/402/15
Головуючий у першій інстанції-Губницький Д.Г.
Категорія 57 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Яценко Л.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Фін Стандарт» та

публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

(далі - СК «Вусо»)

про визнання договорів недійсними та

стягнення коштів

У С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Укр Фін Стандарт» та СК «Вусо» про визнання договорів недійсними та стягнення коштів.

Позивач зазначав, що 28 серпня 2013 року уклав з ТОВ «Укр Фін Стандарт» договір № 001285 з метою отримання 60 000 грн. грошової позики, за яким сплатив 6 556 грн. внеску. На виконання обов'язків за договором у той же день він уклав з СК «Вусо» договір добровільного страхування від нещасного випадку та вніс 1 200 грн. страхового платежу.

Посилаючись на те, що договір про надання послуг укладено ним під впливом обману з боку ТОВ «Укр Фін Стандарт» із застосуванням нечесної підприємницької діяльності і «пірамідальних схем», без дозволу на надання фінансових послуг, а умови договору є несправедливими, ОСОБА_1 просив визнати недійсними договори від 28 серпня 2013 року та стягнути з ТОВ «Укр Фін Стандарт» 6 556 грн., а з СК «Вусо» - 1200 грн.

Представники відповідачів у судові засідання не з'являлись. СК «Вусо» надала письмі заперечення, в яких посилалася на безпідставність позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати, посилаючись на ті ж обставини, якими обґрунтовував позов.

Перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обману, нечесної підприємницької діяльності та ознак «пірамідальних схем» при укладенні договору з ТОВ «Укр Фін Стандарт» , а діяльність останнього з адміністрування розподілу грошових фондів учасників програми, в яких накопичені лише їх власні кошти, не є фінансовою послугою, яка підлягає ліцензуванню. За такого суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договорів недійсними та стягнення сплачених внесків.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За положеннями частини 1 пункту 7 частини 3, частини 6 статті 19 Закону «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку «пірамідальних схем», коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, указаний закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності «пірамідальної схеми».

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Аналіз пункту 7 частини 3 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має сукупність таких обов'язкових ознак: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, «пірамідальній схемі» властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів, а також безтоварний характер такої схеми (на відміну від надання споживачу товару в обмін на грошовий внесок).

Саме до такого визначення ознак «пірамідальної схеми» зводяться правові висновки, що викладені у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2013 року (справа №6-161цс12), від 11 вересня 2013 року (№ 6-40цс 13) та інш., ухвалених в порядку статті 360-4 ЦПК та обов'язкових для судової практики.

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр Фін Стандарт» укладено договір № 001285 (далі -Договір) (а.с. 11), за яким останній, як виконавець, зобов'язується вчинити за рахунок позивача, як замовника, певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку № 1 до договору, на умовах діяльності системи «Укрфінстандарт», що містяться в додатку № 2 до договору, і є невід'ємною його частиною. Обов'язками виконавця, у тому числі, є: забезпечення обслуговування замовника за умовами договору; повідомлення замовника про реєстрацію договору; організація та проведення розподілу грошового Фонду замовників, здійснення надання безвідсоткової позики на користь замовників за рахунок грошового Фонду замовників; надання інших послуг і здійснення інших правочинів, погоджених сторонами у порядку та в строки, передбачені договором та додатками до нього (пункт 1.1 Договору).

Пунктом 1.5 Договору прямо передбачено, що його умовами є надання замовнику безвідсоткової позики за рахунок грошових коштів Фонду замовників. Придбання будь-якого товару на користь замовника за рахунок грошового Фонду замовників є неможливим.

Зміст обов'язків замовника передбачений пунктом 2.1 Договору, а саме внесення вступного внеску у день підписання угод; сплата кожного місяця загального платежу, до якого входить платіж до грошового Фонду замовників, та платіж за юридичний супровід; та інші обов'язки за наслідком отримання рішення про надання безвідсоткової позики.

Надання позики здійснюється шляхом проведення заходу з розподілу грошового фонду замовників (далі -Захід), а проведення цих заходів залежить від достатності коштів цього фонду і призначається за рішенням товариства (пункти 4.1, 4.7 додатку № 2 , а.с. 12).

Аналіз схеми взаємодій сторін угоди свідчить про те, що ОСОБА_1 зобов'язався щомісячно сплачувати внески за можливість в майбутньому одержати компенсацію (позику), яка мала надаватись за рішенням відповідача за рахунок залучення до Фонду коштів інших споживачів; і ця угода не передбачала продажу або споживання товару (безтоварна).

Отже, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 19 Закону система «Укрфінстандарт» має ознаки «пірамідальної схеми», діяльність ТОВ «Укр Фін Стандарт» з метою реалізації цієї схеми вводить споживача в оману та є нечесною підприємницькою діяльністю, а Договір, як укладений з використанням нечесної підприємницької практики, є нікчемним правочином.

Як зазначалось вище, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність ознак «пірамідальної схеми» при реалізації системи «Укрфінстандарт» не відповідає встановленим обставинам та вимогам Закону.

Крім того, не можна в повній мірі погодитись і з висновком суду про відсутність порушень порядку надання відповідачем фінансових послуг.

Відповідно до ч 1 статті 4 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

За положенням частин 1,2 статті 34 цього закону національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, а здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

Зі змісту Договору вбачається, що відповідачем надаються громадянам грошові суми на умовах системи «Укрфінстандарт» за рахунок внесків, які періодично вносяться іншими громадянами - учасниками цієї системи разом з платою за послуги у вигляді щомісячного платежу за юридичний супровід, що є прибутком товариства. Саме ТОВ «Укр Фін Стандарт» визначає достатність коштів Фонду для його розподілу, призначає заходи про розподілу, приймає рішення про видачу позики та згодом укладає договір позики з замовником, який набув право на її отримання.

Таким чином, надання позики має ознаки фінансової послуги, які визначені пунктом 5 частини першої статті 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах третіх осіб (замовників), за рахунок цих осіб (позика надається за рахунок внесків, сплачених замовниками) з метою отримання прибутку (за надання послуг встановлюється плата).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає надану послугу фінансовою, а діяльність відповідача - такою, що підлягає ліцензуванню.

За правилами статті 227 ЦК правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до статті 216 ЦК наслідком нікчемності правочину та визнання судом оспорюваного правочину недійсним є обов'язок повернути отримане на виконання цього правочину.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору ОСОБА_1 сплатив 6000 грн. вступного внеску (а.с. 15) та 400 грн. загального платежу (а.с. 16), які підлягають стягненню з ТОВ «Укр Фін Стандарт» за статтею 216 ЦК.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги закону та підстави позову, а встановивши, що позивач усвідомлював та узгодив умови угоди, дійшов висновку про недоведеність порушень закону при укладенні Договору, рішення суду в цій частині позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині відмови в позові про визнання недійсним Договору добровільного страхування від нещасного випадку від 28 серпня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та СК «Вусо».

Договір страхування є окремим самостійним видом угод та не віднесений до передбачених законом способів забезпечення зобов'язань (стаття 546 ЦК).

Не містить посилань на забезпечувальний характер іншого зобов'язання і текст договору страхування (а.с. 14).

Тому встановлення нікчемності Договору, укладеного з ТОВ «Укр Фін Стандарт», автоматично не впливає на дійсність договору страхування. Будь-яких інших підстав його недійсності позивач не зазначив.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в цій частині позовних вимог.

Відповідно до статті 88 ЦПК з ТОВ «Укр Фін Стандарт» підлягає стягненню судовий збір, виходячи з вимог пункту 2, 8 частини 2 статті 4 Закону про судовий збір, в розмірі 365, 40 (243, 60 + 121, 80).

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2014 року в частині відмови в позові про стягнення коштів з ТОВ «Укр Фін Стандарт» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ТОВ «Укр Фін Стандарт» на користь ОСОБА_1 6400 (шість тисяч чотириста ) грн. внесків.

Стягнути з ТОВ «Укр Фін Стандарт» 365, 40 (триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп. судового збору.

В іншій частині судове рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді