У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що відповідно до умов укладеного договору від 16 квітня 2008 рок ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 60 997,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17 квітня 2028 року.

ОСОБА_7 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, станом на 26 квітня 2011 року має заборгованість у розмірі 64 293,09 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 48 699,91 доларів США; заборгованості за відсотками - 8 554,22 доларів США; з комісії за користування кредитом - 554,28 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 3 393,21 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 31,39 доларів США; штрафу (процентна складова) - 3 060,08 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок площею 92 кв. м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Уточнивши позовні вимоги, банк просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року № CSU0GA00000110, в розмірі 64 293,09 доларів США, що за курсом Національного банку України в гривневому еквіваленті до долара США складає 512 120 грн 15 коп., звернути стягнення на будинок загальною площею 92 кв. м, та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселити відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7 з указаного будинку зі зняттям з реєстраційного обліку; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2014 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 16 квітня 2008 року ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 60 997,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 квітня 2028 року. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору даний кредит видано на споживчі цілі ( т. 1, а. с. 44).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок площею 92 кв. м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 26 квітня 2011 року заборгованість за кредитним договором становить 64 293,09 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 48 699,91 доларів США; заборгованості за відсотками - 8 554,22 доларів США; з комісії за користування кредитом - 554,28 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 3 393,21 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 31,39 доларів США; штрафу (процентна складова) - 3 060,08 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позичальник ОСОБА_7 одержав кредит в іноземній валюті, на забезпечення його виконання ОСОБА_6 передав в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку, які використовуються як місце постійного його проживання, іншого житла у нього немає, тому відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути проведене звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За правилами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання про особливості погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-58цс15).

Таким чином, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії цього Закону.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2014 року скасувати, передати справу на новий розгляд суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко В.І. Мартинюк Г.І. Мостова