Справа № 495/8141/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Островерх В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 1596 від 12.07.2013 року)

від відповідачів:

- від ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (довіреність № 866 від 28.08.2013 року)

ОСОБА_4 (довіреність № 687 від 06.08.2014 року)

- від Шабівської СР - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/8141/14-ц

за позовом ОСОБА_5

до:

- ОСОБА_2

- Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності подружжя, виключення частки із спадкового майна, стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця

В С Т А Н О В И В:

04.11.2014 року ОСОБА_5 (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач-1) та Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту - відповідач-2) про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності, виключення майна із спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно, стягнення витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця (а.с.2-7).

Позивач - ОСОБА_5, та її представник - ОСОБА_1, неодноразово письмово та усно уточнювали позовні вимоги (а.с.56-61).

Так, згідно остаточно усно уточнених в судовому засіданні представником позивача позовних вимог, останній просить суд:

- встановити факт проживання ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 з 2008 року до 20.08.2012 року;

- визнати майно, а саме: будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва житлового будинку під літ «Д» та споруд, а саме: веранди літ. «д», сараю літ. «Є», підвалу під частиною будівлі літ «є», гаражу літ «Ж», оглядової ями літ «ж», навісу літ «ж1», сараю літ «З», вбиральні-душу літ «І», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 285 281 грн. та вантажний фургон-В марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку під літ «Д» та споруд, а саме: веранди літ. «д», сараю літ. «Є», підвалу під частиною будівлі літ «є», гаражу літ «Ж», оглядової ями літ «ж», навісу літ «ж1», сараю літ «3», вбиральні-душу літ «І», що розташовані за адресою, АДРЕСА_2, вартістю 142 640,50 грн., та 1/2 частку вантажного фургона-В марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 як на частку майна в спільній сумісні власності подружжя;

- виключити із спадкового майна 1/2 частку будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку під літ «Д» та споруд, а саме: веранди літ. «д», сараю літ. «Є», підвалу під частиною будівлі літ «є», гаражу літ «Ж», оглядової ями літ «ж», навісу літ «ж1», сараю літ «З», вбиральні-душу літ «І», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 142 640,50 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 вартість витрат на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_6 у розмірі 14 400 грн.

Позивач - ОСОБА_5, та її представник - ОСОБА_1, в судових засіданнях заявлені (уточнені) позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судових засіданнях проти заявлених (уточнених) ОСОБА_5 позовних вимог заперечували та просили у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача-2 - Шабівської СР, в судове засідання 02.03.2015 року не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про що свідчить наявне в матеріалах справи відповідне поштове повідомлення (а.с.161).

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та Шабівської СР про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності подружжя, виключення частки із спадкового майна, стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця.

У позовній заяві та в судових засіданнях позивач - ОСОБА_5, та її представник - ОСОБА_1, посилалися на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, видане 19.11.2012 року ВК Шабівської СР, актовий запис № 118 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на все належне йому майно.

З покійним ОСОБА_6 ОСОБА_5 прожила в зареєстрованому шлюбі з 20.08.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 20.08.2012 року ВК Шабівської СР, актовий запис за № 23 (а.с.10).

Однак ще до реєстрації шлюбу вони проживали спільно однією сім'єю. Так, з 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом проживали та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_2, що можуть підтвердити свідки.

Також, факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за вищевказаною адресою підтверджується актами обстеження побутових умов проживання від 12.02.2013 року та від 02.12.2014 року, а також довідками ВК Шабівської СР від 04.07.2013 року та від 04.12.2014 року, відповідно до яких ОСОБА_5 згідно погосподарської книги сільської ради дійсно фактично мешкає за вищевказаною адресою з 2008 року (а.с.12-13, 81-82).

З 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 почали самочинно без передбачених законодавством дозволів будівництво будинку на земельній ділянці де проживали в старому будинку, розташованому по АДРЕСА_2. За спільні кошти вони придбавали необхідні будівельні матеріали. А 07.02.2012 року ОСОБА_5 продала належну їй квартиру АДРЕСА_1 за 172 600 гривень (а.с.15) і на отримані кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжили самочинне будівництво. На сьогоднішній час будинок належним чином не зареєстрований та право власності на нього не набуто.

Встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно для визнання права спільної сумісної власності (в порядку ст.74 СК України) на майно набуте за час спільного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_6 до реєстрації шлюбу, а саме на будівельні матеріали, з яких був побудований будинок, який вони не встигли зареєструвати.

Троє дітей покійного ОСОБА_6 від першого шлюбу, які ніяким чином не мали відношення до побудови будинку, претендують на 3/4 частини будівельних матеріалів як спадкоємці, залишаючи ОСОБА_5 як спадкоємниці лише 1/4 частину, хоча фактично даний будинок був побудований за рахунок продажу її власної квартири, яку вона була вимушена продати, щоб були кошти для продовження будівництва.

Оскільки шлюб до 20.08.2012 року не був зареєстрований, а всі будівельні матеріали на будинок ними булі придбані за час цивільного шлюбу, тобто з 2008 року, ОСОБА_5 не має можливості претендувати на ? частину будівельних матеріалів як на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

За час сумісного проживання, починаючи з 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2,, мешкаючи по АДРЕСА_2 в старому будинку літ «А» та будували за цією ж адресою новий будинок літ «Д», що підтверджуються фінансовими документами (а.с.16-26), факт чого також можуть підтвердити свідки.

З метою встановлення вартості будівельних матеріалів та робіт з урахуванням ПДВ, які були використані в процесі будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, була проведена судова оціночно-будівельна експертиза. Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 02/01 від 03.03.2014 року, вартість будівельних матеріалів та робіт з урахуванням ПДВ, які були використані в процесі будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, станом на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1, складає 285 281 грн. (а.с.31-32).

Таким чином, 1/2 частина будівельних матеріалів та робіт, які були використані в процесі будівництва житлового будинку літ. «Д» за адресою: АДРЕСА_2, належить дружині померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на праві сумісної власності подружжя, та вартість її частини складає 142 640,50 гривень (285 281 гривень : 2).

Отже, до спадкового майна входить частина, що належала померлому ОСОБА_6 на праві сумісної власності подружжя, та вартість спадкового майна складає 142 640,50 гривень. Відповідно вартість 3/4 частин від спадкового майна буде складати 106 980,375 гривень (142 640,50 : 4 х 3). Вартість 1/4 частини від спадкового майна складає 35 660,125 гривень (142 640,50 : 4 х 1).

Крім того, за час сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 придбали вантажний фургон-В марки «Fiat Ducato», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого РЕВ №4 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області 10.01.2009 року (а.с.62об).

ОСОБА_5, звернувшись до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вантажного фургона-В, отримала відмову в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вантажний фургон-В (а.с.62).

Іншими спадкоємцями на спадщину є діти померлого: син ОСОБА_2, ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с.35-36).

Перед смертю спадкодавець ОСОБА_6 хворів, що підтверджується медичною карткою ОСОБА_6, випискою з медичної картки нефрологічного відділення Одеської обласної клінічної лікарні стаціонарного хворого № 2696 ОСОБА_6, дата поступлення: 30.10.2012 року, комп'ютерною томографією нирок і надниркових пацієнта ОСОБА_6 від 31.10.2012 року (а.с.38-39,). Лікуванням ОСОБА_6 займалася ОСОБА_5, на що були затрачені її кошти на загальну суму 17 000 гривень, що підтверджується доданими рецептами та чеками на лікарські засоби, квитанціями про отримання грошових переказів від її рідної доньки, яка пересилала гроші на лікування ОСОБА_6 (а.с.40-45)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, помер, його похованням та поминками займалася також ОСОБА_5, на що нею було витрачено 8 000 грн., що документально підтверджується та свідчить довідка Шабівської СР № 2789/02-20 від 30.10.2014 року (а.с.46-47).

Оскільки, крім ОСОБА_5 є ще три спадкоємця, то ? частини від вказаних затрат необхідно відшкодувати їй, як витрати на лікування та поховання спадкодавця.

У поданих до суду клопотаннях позивач - ОСОБА_5, та відповідач-1 - ОСОБА_2, просили викликати в судове засідання для допиту та дачі пояснень по справі свідків (а.с.66-68, 101, 126). Дані клопотання судом були задоволені.

В судове засідання для допиту та дачі пояснень по справі прибули свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_4, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, які були приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за неправдиві показання (а.с.119-124, 127-140, 142-147).

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали з 2009 чи 2010 року та будували будинок разом. ОСОБА_6 їздив на заробітки в Росію на 3-4 місяці. Будинок був побудований до 2-го поверху, фундамент був ще до знайомства з ОСОБА_5, дах будувався приблизно у 2012 році, влітку, частинами.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що коли ОСОБА_6 почав будувати дім вона не пам'ятає, стіни були до вікон. Дах ОСОБА_6 та ОСОБА_5 накривали в останній час. Стали проживати десь з 2009 року. Один рік вони разом жили у Москві.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він займається будівельними матеріалами в с. Приморськом. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 придбавали у нього будівельні матеріали для будівництва дому чи у 2011, чи у 2012 році. Даху у будинку не було. На накладних підписи реалізатора.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що рік будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_2, зазначено - 2006, зі слів замовника технічного паспорту ОСОБА_5 Інвентаризація проводилась 12.11.2012 року.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що разом із ОСОБА_6 у 2007-2008 роках їздили на заробітки до Москви, а потім разом будували дім десь до квітня 2011 року. Будівництво дому почалось ще у 1995-1996 роках, до 2003 року були побудовані фундамент, підвал, гараж, 1-ий поверх, прибудови не накриті. В цей час ОСОБА_6 проживав зі своєю дружиною ОСОБА_40. Перший поверх добудований до 2011 року, все інше - у 2012 році (вересень-жовтень 2012 року). ОСОБА_5 продала квартиру навесні 2012 року. У будинку були встановлені металеві двері з 2003-2004 року. Дах будувався восени 2012 року.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що у 2008 році ОСОБА_6 їздив у Москву на рік, в цей час у будинку жили бомжи. З ОСОБА_5 ОСОБА_6 познайомився у 2009 році. ОСОБА_6 пив, йому було погано, він визивав першу дружину ОСОБА_21 З ОСОБА_5 ОСОБА_6 познайомився влітку 2009 року у барі, але разом вони не проживали, так як вона уїхала. У 2010 році ОСОБА_5 повернулася та стала проживати разом із ОСОБА_6 Будівництво дому почалось десь у 2002-2003 році. До 2010 року вже було побудовано два поверхи, але без даху. Рідна сестра ОСОБА_6 ОСОБА_38, яка проживає у Сполучених штатах Америки, вислала йому на лікування 1200 дол. США. Донька ОСОБА_39 вислала ОСОБА_23 600 дол. США (2 рази по 300). На поховання ОСОБА_6 давали гроші його родичі, колишня дружина, колеги з роботи та керівництво з підприємства, де він працював.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що у 2007 році у будинку було два поверхи, але без даху, вікон та дверей. У будинку з 2007 року по червень 2008 року проживали квартиранти, потім дім був пустий. ОСОБА_5 стала там проживати восени 2009 року, але не постійно. ОСОБА_6 з 2010 року почав проживати у старому будинку, а новий будував. ОСОБА_6 хворів (серце, тиск, нирки). На поховання гроші давали сестра та донька ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що у 2004 році у будинку було два поверхи, без даху. У 2005-2007 роках зняли другий поверх та поставили дах. ОСОБА_6 працював у Гемопласті. Коли він помер, гроші здавали його донька ОСОБА_23, ОСОБА_41, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 повернувся з заробітків з Росії у 2008 році. У будинку жили п'яниці до восени 2008 року. У 2009 році (десь восени) ОСОБА_5 розповіла, що познайомилася з ОСОБА_6 у барі. Будівництво дому було розпочато з дружиною ОСОБА_6 ОСОБА_40. У 2008 році було два поверхи без даху. Дах побудований десь вкінці 2010 року. ОСОБА_5 постійно почала проживати з ОСОБА_6 з 2011 року, а до цього мешкала у 9-ти поверховому будинку у Сергіївці в квартирі. ОСОБА_6 хворів і визивав першу дружину ОСОБА_21 Допомогу на поховання ОСОБА_6 надавали організація, де він працював, діти, сестра.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що була першою дружиною ОСОБА_6 Розвелися вони у 1990 році. У 1996 році заложив фундамент нового будинку. У 2005 році будівництво зупинилося, було побудовано до другого поверху без даху. З 2010 року будівництво продовжилось, був покритий дах. У цьому ж році (у жовтні) ОСОБА_6 пішов працювати у ОСОБА_41. ОСОБА_6 постійно пив. ОСОБА_5 ОСОБА_6 знав з 2010 року, а проживати почав з 2012 року, після продажу нею своєї квартири. На лікування, а потім і на поховання надсилали гроші донька ОСОБА_23 (300 дол. США), сестра ОСОБА_38 (1100 дол. США), сестра ОСОБА_9 (600 або 300 дол. США), ОСОБА_41 (2800 грн + 900 грн.). За твердженням свідка, саме вона оплачувала морг, гроб, хрест, але квитанція забрала ОСОБА_5, як дружина померлого.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона не була присутня при складанні акту обстеження побутових умов проживання від 12.02.2013 року та в акті стоїть не її підпис.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 ОСОБА_6 зустрів у 2010 році, познайомившись у барі, про що сам розказував. Будівництво дому почалось у 1995 році. В 2006 році побудований перший поверх, піднятий другий поверх, всередині будинку нічого. ОСОБА_5 не проживала з ОСОБА_6, так як там не було умов для життя, проживала вона у себе в квартирі. Та після продажу квартири ОСОБА_5 стала проживати з ОСОБА_6 На лікування ОСОБА_6 донька прислала 300 дол. США, на поховання скидувались вона, дальнобійники, сестри, перша дружина та інші.

Свідок ОСОБА_20. в судовому засіданні пояснив, що початок будівництва дому 1993 рік. ОСОБА_6 збудував перший поверх та перекрив його, другий поверх почав будувати, а потім розібрав. Всередині роботи не проводились взагалі. Будівництво велося за гроші з роботи у Москві. Вікна та двері з'явились до 2010 року (двері до, вікна після). За будівельні матеріали розраховувався сам ОСОБА_6, купував їх у Салганах та на Совхозе. Покриття даху було восени 2011 року після покупки усіх необхідних матеріалів. ОСОБА_5 точно з'явилась влітку 2011 року. Як казав сам ОСОБА_6, ОСОБА_5 фінансово у будівництві участі не приймала.

Відповідно до частини першої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України).

Згідно із п.5 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Із вказаних в законі ознак сім'ї є спільність проживання, спільний побут її членів та основною юридичною ознакою сім'ї є те, що її членів пов'язують взаємні права та обов'язки. Дані ознаки виражені, зокрема, у спільному веденні господарства, влаштуванні відпочинку, набутті певних речей, комплексі взаємних особистих немайнових та майнових прав та обов'язків, які за своєю природою є сімейно-правовими та встановлюються сімейним законодавством і пов'язують учасників сімейних відносин своєрідними правовими зв'язками, тощо.

Згідно із ч.1, 2 ст.21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

В праві визначення шлюбу має базуватися на поліфонічному підході, оскільки навіть в юридичній площині категорія «шлюб» не може застосовуватися однаково для всіх випадків. В сучасному суто юридичному розумінні шлюб може розглядатися в трьох основних аспектах, зокрема як 1) правовідношення, 2) юридичний факт-стан, 3) сімейно-правовий інститут.

З урахуванням загальних уявлень про природу правових відносин шлюбне правовідношення можна розглядати як складову трьох елементів: а) суб'єктів правовідношення, якими виступають дружини та чоловік (подружжя); б) об'єктів, до яких належать певні майнові та немайнові блага; в) змісту правовідношення, який складають відповідні права та обов'язки подружжя. Шлюбне правовідношення відповідає усім загальним ознакам правовідношення. Воно виникає, розвивається та припиняється за правилами розвитку правовідносин. Для виникнення шлюбного правовідношення необхідна низка юридичних фактів, які у своїй сукупності входять до відповідного юридичного складу, що породжує виникнення шлюбу.

Інколи поняття «шлюб» використовують в іншому значенні - як юридичний факт-стан, тобто такий різновид юридичних фактів, які характеризуються тривалістю свого існування. Перебування у шлюбі - це життєва обставина, з якою пов'язується виникнення відповідних правових наслідків. По суті, шлюб (шлюбне правовідношення) за таких обставин відіграє роль самостійного юридичного факту. Саме в такому розумінні шлюб включається до відповідних юридичних складів поряд з іншими юридичними фактами.

Термін «шлюб» може використовуватися і для позначення відповідного сімейно-правового інституту. Цей інститут поєднує норми, що визначають права та обов'язки подружжя, умови та порядок реєстрації шлюбу, його припинення та визнання недійсним.

Статтею 74 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Так, зареєстрований шлюб та відносини чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, - це дві форми організації сімейного життя. Особи, які проживають однією сім'єю без, реєстрації шлюбу, набувають права не як подружжя, а як члени сім'ї. Відповідно учасники таких відносин позначаються як «фактичне подружжя»; «паперові чоловік та дружина»; «неформальні чоловік та дружина», чоловік та дружина «defacto» тощо.

Фактичні шлюбні відносини за своєю суттю - це шлюбні відносини, які не мають державного визнання та реєстрації. Вони відзначаються серйозністю намірів сторін і спрямовані на тривале співжиття жінки та чоловіка. У зв'язку з цим для теорії та практики важливим є визначення ознак фактичних шлюбних відносин.

До ознак шлюбних відносин можна віднести: а) факт спільного проживання, б) наявність спільного господарства, в) вияв сторонами подружніх стосунків перед третіми особами в особистому листуванні або інших документах, г) залежно від обставин - взаємна матеріальна підтримка та спільне виховання дітей. Таким чином, у разі виникнення спору для визнання відносин сторін як відносин фактичного подружжя необхідно виявити: а) факт спільного співжиття жінки та чоловіка; б) взаємну матеріальну допомогу та підтримку; в) взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами; г) спільне виховання дітей та інші обставини, що свідчать про проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

Як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, ОСОБА_5 просить встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 з 2008 року до 20.08.2012 року; визнати майно, а саме: будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва житлового будинку під літ «Д», розташованого за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 285 281 грн. та вантажний фургон-В марки «Fiat Ducato» спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів вартістю 142 640,50 грн. та 1/2 частку вантажного фургона-В марки «Fiat Ducato», як на частку майна в спільній сумісні власності подружжя; виключити із спадкового майна 1/2 частку будівельних матеріалів вартістю 142 640,50 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість витрат на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_6 у розмірі 14 400 грн.

Між тим, суд з такими доводами, твердженнями та вимогами ОСОБА_5 погодитися не може, виходячи зі змісту положень та аналізу ст.ст. 3, 21, 74 Сімейного кодексу України та враховуючи наступні обставини.

ОСОБА_5 вказує, що факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 підтверджується актами обстеження побутових умов проживання від 12.02.2013 року та від 02.12.2014 року (а.с.12, 82), складеними комісією у складі депутата Шабівської СР та сусідів, а саме: ОСОБА_24, ОСОБА_9 та ОСОБА_25 (акт від 12.02.2013 року); ОСОБА_24, ОСОБА_9 та ОСОБА_26 (акт від 02.12.2014 року).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила, що вона не була присутня при складанні акту від 12.02.2013 року та в акті стоїть не її підпис.

Щодо акту від 02.12.2014 року слід зазначити, що хоч у ньому і зазначено, що ОСОБА_5 дійсно проживала з ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 однією сім'єю та вели спільне господарство з 2008 року, але ж цей акт складений лише 02.12.2014 року, тобто встановлення вищевказаних обставин цим є неможливим.

Свідок ОСОБА_10 (свідок позивача) пояснила, що вона мешкає по сусідству і не бачила кожного дня ОСОБА_5 в житловому будинку по АДРЕСА_2. З ОСОБА_5 вона почала спілкуватися після смерті ОСОБА_6

Також ОСОБА_5 вказує, що факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 підтверджується виданими ВК Шабівської СР довідкою № 796 від 04.07.2013 року (а.с.13) та довідкою № 1361 від 04.12.2014 року (а.с.81), в яких вказано, що ОСОБА_5 фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 з 2008 року. Але довідка № 796 не підписана сільським головою ОСОБА_27 та на ній відсутня печатка виконавчого комітету. Довідка № 1361 складена на підставі вищевказаного акту від 02.12.2014 року, який, на думку суду, не може об'єктивно свідчити про встановленні у ньому факти.

ОСОБА_5 пояснила, що будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 розпочалось з 2008 року.

Між тим, у судових засіданнях, свідки, які були допитані як зі сторони відповідача, так і зі сторони позивача, пояснили, що будівництво житлового будинку розпочалось з 1996 року, а до 2006 року були побудовані два поверхи.

Так, свідок ОСОБА_13 (свідок позивача) пояснив, що будівництво вказаного житлового будинку розпочалось з 1995-1996 року. Будинок ОСОБА_6 почав будувати зі своєю дружиною Зіною.

Свідок ОСОБА_10 (свідок позивача) пояснила, що будівництво житлового будинку продовжувалось з 1990 по 2000 рік.

У висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 02/01 від 03.04.2014 року зафіксовано, що рік побудови житлового будинку, будівель та споруд по АДРЕСА_2 - 2006.

У складеному КП «Б-Дністровське БТІ» технічному паспорті на житловий будинок по АДРЕСА_2 рік його побудови визначений - 2006.

У позовній заяві та в судових засіданнях ОСОБА_5 вказувала на той факт, що з 2008 року вона поживала разом з ОСОБА_6 по АДРЕСА_2, в старому будинку та разом будували новий будинок.

Між тим, дані обставини не знайшли свого підтвердження жодними доказами та, напроти, були спростовані показами свідків.

Так, ОСОБА_5 ні за яких обставин не могла мешкати в старому будинку по АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_6, в 2008 році, так як у період з 2008 по 2009 рік, ОСОБА_6 знаходився на заробітках у м. Москва Російської Федерації, а у вказаному будинку мешкали квартиранти, ОСОБА_28 зі сім'єю. Потім за будинком стала приглядати ОСОБА_29

ОСОБА_5 стала проживати за адресою: АДРЕСА_2 після того, як вона продала свою квартиру в смт. Сергіївка, а саме в кінці лютого - початок березня 2012 року. До цього періоду вона мешкала в своїй квартирі, яка була розташована за адресою: АДРЕСА_1, про що було зазначено у судовому засіданні свідками ОСОБА_19, яка є рідною тіткою ОСОБА_6, ОСОБА_20, який є двоюрідним братом ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_30, ОСОБА_31 та ОСОБА_32

Згідно із поданими до суду письмовими поясненнями ОСОБА_33 (а.с.97), в січні 2012 року вона разом з чоловіком, ОСОБА_34 домовилися з ОСОБА_5 про обмін квартирами, однокімнатну квартиру, яка належала ОСОБА_34 на двохкімнатну квартиру, яка належала ОСОБА_5 Щоб не робити договір міни, ними, було зроблено два договори купівлі продажу квартир. 23.01.2012 року ОСОБА_34 разом з дружиною продали свою однокімнатну квартиру ОСОБА_5 за 79 786 грн., а 07.02.2012 року ОСОБА_5 продала свою двохкімнатну квартиру ОСОБА_34 за 172 588 грн. та ОСОБА_34 доплатив ще 64 000 грн. Після оформлення договору купівлі-продажу, ОСОБА_5 ще проживала у своїй квартирі і тільки в середині лютого 2012 року вона звільнила квартиру.

До матеріалів справи ОСОБА_5 надано копії чеків та накладних на придбання будівельних матеріалів (а.с.16-26), але на більшості з них відсутні дані, хто саме придбав вказані будівельні матеріали та куди саме вони були направлені.

В матеріалах справи знаходяться копії товарних чеків виписаних у 2012 році продавцем ОСОБА_11, який був допитаний у судовому засіданні в якості свідка та пояснив, що на вказаних товарних чеках стоїть не його підпис.

Окрім того, в матеріалах справи наявний товарний чек без номеру від 26.05.2012 року, на якому стоїть прізвище ОСОБА_3, в якому серед найменування товару є «Дверь бронированая», вартістю 1 250 грн.

В свою чергу, свідок ОСОБА_13 (свідок позивача), пояснив у судовому засіданні, що він на протязі декількох років допомагав ОСОБА_6 на будівництві нового житлового будинку. Він пояснив, що броньовані двері на вказаному будинку були встановлені у 2007 році. Пояснення ОСОБА_13 підтвердив інший свідок, ОСОБА_20, який також допомагав ОСОБА_6 у будівництві житлового будинку, який пояснив, що броньовані двері та вікна у будинку вже стояли до 2010 року, а не у 2012 році, як вказує ОСОБА_5

ОСОБА_5 надала до матеріалів справи накладну № 27 від 25.04.2012 року, яка видана ФОП ОСОБА_35, про видачу метало пластикових вікон на загальну суму 4900 грн. Але на вказаній накладній відсутнє прізвище платника та його адреса. Окрім того, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_20 пояснили, що металопластикові вікна були встановлені в будинку ще до 2010 року.

ОСОБА_5 надала до суду накладну без номеру та без дати, в якій вказано прізвище ОСОБА_5, про те, що вона придбала профіль Т-18 (металочерепиця), на загальну суму понад 10000 грн. Та в судовому засіданні вона пояснила, що металочерепицю вона придбала за гроші від продажу квартири. Але свідок ОСОБА_20 пояснив, що дах на будинку був побудований в 2011 році і він був присутній, коли ОСОБА_36 розраховувався за придбану металочерепицю. Поясненя ОСОБА_20 підтвердили інші свідки, які також були допитані, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_19

Свідок ОСОБА_13 (свідок позивача), пояснив, що ОСОБА_6 декілька років пропрацював в м. Москва Російській Федерації, де заробляв 1000 доларів США щомісячно. Тобто за декілька років ОСОБА_6 заробив на будівництво будинку.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтвердила той факт, що автомобіль «Fiat Ducato», 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 придбав за свої гроші, які заробив в Москві.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_31 пояснили, що коли ОСОБА_6 захворів, то на його лікування вислала гроші донька ОСОБА_14 - 300 доларів США, сестра ОСОБА_38 - 900 доларів США, тобто лікування проводилось за рахунок рідних та близьких, а не лише за гроші, які належали ОСОБА_5 та які сам їй давав ОСОБА_6

В похованні ОСОБА_6 також приймати участь донька ОСОБА_14, яка вислала 300 доларів США, сестра ОСОБА_38 - 1100 доларів США, сестра ОСОБА_26 - 600 доларів США, керівництво ТОВ «Гемопласт» - 2800 грн., водії ТОВ «Гемопласт» біля 2000 грн., ОСОБА_4 оплатила вартість гробу та хресту - 1200 грн. Тобто, поховання проводилось за рахунок рідних та близьких (у тому числі донька ОСОБА_14, перша дружина, сестра та рахунок підприємства ТОВ «Гемопласт»), а не за гроші, які належали ОСОБА_5

У судових засіданнях, свідки, які були допитані як зі сторони відповідача, так і зі сторони позивача дані факти та обставини щодо витрат на лікування та поховання ОСОБА_6 підтвердили, чого не заперечувала і сама ОСОБА_5 у судовому засіданні.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013 року по справі 6-135цс13 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.07.2013 року, зазначив, що «Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними».

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим. З такого по суті розуміння закону виходив суд касаційної інстанції в наданому для порівняння судовому рішенні від 04.07.2012 року (№ 6-14503св12). Така сама по суті позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-66цс13.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку що відповідно до статті 17 Закону України «Про власність», для визнання за позивачкою права власності на половину майна, придбаного до 1 січня 2004 року, необхідно встановлення факту створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету.

Відповідно до частини першої ст. 360-7 ЦПК України, «1. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України».

З цих підстав, суд при розгляді даної справи робить акцент на дослідженні доведеності позивачкою обставин, що спірне майно (будівельні матеріали для будівництва будинку та автомобіль) було придбане сторонами внаслідок спільної праці, а не на доведеності обставин проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_6 їздив на заробітки до Москви та працював водієм на підприємстві ТОВ «Гемопласт», що було підтверджено в судовому засіданні, як свідками, так і самою ОСОБА_37

В свою чергу, ОСОБА_5 будь-яких належних та допустимих доказів отримання доходу, достатнього для спільного придбання будівельних матеріалів для будівництва будинку та автомобіля в рівних частках з ОСОБА_6 під час проживання з ним без реєстрації шлюбу, суду не надано. У зв'язку з чим суд не має можливості визначити будь-який розмір часток внесків позивачки у придбання спірного майна.

Таким чином, оскільки судом не встановлено правових підстав для визнання за позивачкою права власності на частку у спірному майні, то відсутні і підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з метою доведення обставин, необхідних для визнання за нею права власності на таку частку. Будь-якої іншої мети встановлення цього факту позивачкою не зазначено

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем - ОСОБА_5, в порушення ст.1232 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 21, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 57-60 Цивільного процесуального кодексу України не доведено тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, суд вважає, що відсутні і будь-які підстави для:

- встановлення факту проживання ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 з 2008 року до 20.08.2012 року;

- визнання майна, а саме: будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку під літ «Д», розташованого за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 285 281 грн. та вантажного фургону-В марки «Fiat Ducato» спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів вартістю 142 640,50 грн. та 1/2 частку вантажного фургона-В марки «Fiat Ducato», як на частку майна в спільній сумісні власності подружжя;

- виключення із спадкового майна 1/2 частку будівельних матеріалів вартістю 142 640,50 грн.;

- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 вартості витрат на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_6 у розмірі 14 400 грн.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та Шабівської СР про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності подружжя, виключення частки із спадкового майна, стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1232, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 21, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 234, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності подружжя, виключення частки із спадкового майна, стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко