Номер провадження: 22-ц/785/1652/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання поруки такою, що припинена, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2014 року,

встановила:

У липні 2014 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати договір поруки від 13.09.2007 р., укладений між публічним акціонерним товариством "Комерційним банк "Надра" (далі - Банк) та нею (далі - Договір поруки), припиненим з 13.09.2008 р..

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.05.2014 р., позов Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у розмірі - 71 882,27 долара США, що в еквіваленті за встановленим НБУ курсом становить - 574 554,98 грн..

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором було з'ясовано, що відповідно до укладеного 13.09.2007 р. між Банком та ОСОБА_5 договору "Автопакет" № 096-МКЦ/2007-840 (далі - Кредитний договір) остання для придбання автомобіля Тойта Камрі, 2007 року випуску, отримала кредит у розмірі - 40 500 доларів США, зі строком повернення - до 12.09.2014 р., під 12,5% річних за користування грошима. Повернення кредиту повинно здійснюватися шляхом сплати щомісячних платежів до 18-го числа кожного місяця.

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору цього ж дня між нею та Банком було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. В договорі поруки строк його дії не встановлений.

Позичальник перестала сплачувати щомісячний платіж - 15.07.2008 р.. З цієї дати у Банка виникла можливість звернутися до поручителя з вимогою про сплату боргу. З письмовою досудовою вимогою до поручителя Банк звернувся лише - 06.06.2013 р., в якій запропонував сплатити борг протягом семи днів з дня її отримання. До суду Банк звернувся лише - 12.06.2013 р., тобто через 5 років після того, як стало відомо про порушення права на повернення кредиту. Крім того, у зв'язку з бездіяльністю та зловживанням Банку значно виріс обсяг відповідальності поручителя у вигляді додаткових сум пені та прострочки. Звернувшись з письмовою досудовою вимогою до поручителя у червні 2013 р. Банк пропустив встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення вимоги до поручителя. У зв'язку з чим договір поруки є таким, що припинив свою дію.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Позивач надав суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача надав заяву, в якій позов не визнав, просив розглянути справу за його відсутності. Треті особи заяв та клопотань суду не надали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2014 р. позов ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі. Договір поруки від 13.09.2007 р., укладений між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" до кредитного договору № 096-МКЦ/2007-840 від 13.09.2007 р., визнано припиненим з 13.09.2008 р..

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Банк свого представника в жодне з чотирьох судових засідань не направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника суду не повідомив. Зав та клопотань не надав.

ОСОБА_10, представник ОСОБА_4, в письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважала необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилалася на те, що не підтверджується матеріалами справи направлення ОСОБА_4 досудової письмової вимоги у червні 2013 р.. Банк пропустив строк пред'явлення вимоги до поручителя. Придбаний позичальником автомобіль знаходиться в заставі Банку. Останній може в рахунок погашення боргу звернути стягнення на заставний автомобіль.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянути за відсутності представника Банку, третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Визнаючи договір поруки припиненим з 13.09.2008 р., суд першої інстанції виходив з того, що позичальник перестала виконувати свої зобов'язання зі сплати щомісячного платежу починаючи з 15.08.2008 р.. Банк звернувся до поручителя з вимогою про погашення боргу за кредитним договором лише у червні 2013 р., тобто після спливу строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України (один рік від дня укладення договору поруки), так як договір поруки був укладений 13.09.2007 р. без встановлення строку після якого порука припиняється (а. с. 43 - 45 зворотна сторона).

Колегія суддів, вважає, що погодитися з цими висновками суду не можна. Вказаних висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищевказаних норм процесуального права та ст. ст. 546, 553, 554, ч. 4 ст. 559, ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Не відповідають обставинам справи висновки суду про припинення договору поруки через один рік після його укладення. Доводи апелянта про наявність підстав для відмови у позові в повному обсязі, порушення судом ст. 559 ЦК України, які полягають в тому, що Банк змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши позичальнику та поручителю письмову досудову вимогу про дострокове повернення боргу, а після встановлення нового строку повернення кредиту Банк своєчасно звернувся з позовом до позичальника та поручителя, є частково обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до укладеного 13.09.2007 р. (а. с. 9 - 15, 55 - 61) між Банком та ОСОБА_5 договору "Автопакет" № 096-МКЦ/2007-840 (далі - Кредитний договір) остання для придбання автомобіля Тойта Камрі, 2007 року випуску, отримала кредит у розмірі - 40 500 доларів США, зі строком повернення - до 12.09.2014 р., під 12,5% річних за користування грошима (п. п. 1.1 кредитного договору).

Пунктами 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає отримані у кредит кошти шляхом внесення мінімального чергового платежу, щомісячно до 18 числа поточного місяця, у розмірі - 735 доларів США (а. с. 56).

Пунктом 4.2.5 кредитного договору передбачено право Банку вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж (а. с. 58)

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 13.09.2007 р. (а. с. 16 - 17, 133 - 134) між ОСОБА_4 та Банком було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (п. 1 договору поруки). П. 5.3 договору поруки передбачено, що його дія закінчується належним виконанням Позичальником зобов'язань за кредитним договором, чи виконанням Поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього договору (а. с. 17).

Позичальник перестала сплачувати мінімальний щомісячний платіж у розмірі - 735 доларів США, починаючи з липня місяця 2008 р. (а. с. 19 - 20, 140 - 141). Протягом шести місяців, починаючи з 18.07.2008 р., у Банка виникла можливість звернутися до поручителя з вимогою про сплату чергового щомісячного мінімального платежу з погашення кредиту за липень 2008 р.. Аналогічно Банк мав право звернутися до поручителя з вимогою про сплату інших несплачених після липня місяця 2008 р. щомісячних чергових платежів.

Скориставшись правом вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту (п. 4.2.5 кредитного договору), Банк 24.05.2013 р. (а. с. 18, 135 - 139) направив позичальнику досудову вимогу про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі протягом семи календарних днів з дати отримання цієї вимоги (тобто до - 01.06.2013 р.). Отримання позивачем вказаної вимоги визнано в позові (а. с. 3, третій абзац зверху, а. с. 5, шостий абзац зверху).

02.07.2013 р. (а. с. 128), тобто через місяць та один день від дня, встановленого Банком для дострокового повернення кредиту, останній звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.05.2014 р. (а. с. 142 - 150), позов Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у розмірі - 71 882,27 долара США, що в еквіваленті за встановленим НБУ курсом становить - 574 554,98 грн.. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 р. (а. с. 151 - 154) касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14.05.2014 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Між сторонами виникли правовідносини поруки.

За правилами, передбаченими ст. ст. 546, 553, 554, ч. 4 ст. 559 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено право Банку вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася та сплати процентів, якщо договором кредиту встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами у разі прострочення повернення чергової частини.

Не відповідає обставинам справи і діючому законодавству висновок суду про припинення поруки через один рік після укладення договору поруки, оскільки кредитним договором був встановлений строк виконання основного зобов'язання, який в подальшому у встановленому порядку був змінений Банком.

Як установлено, позичальник, а відтак і поручитель первинно взяли на себе зобов'язання повернути кредит зі сплатою відповідних процентів - до 12.09.2014 р., сплачуючи його частинами (мінімальним щомісячним платежем у сумі - 735 доларів США) згідно графіку платежів.

У разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Заборгованість за кредитним договором, з приводу якої Банком заявлено позов виникла у зв'язку з несплатою боржником поточних мінімальних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника з повернення боргу щомісяця частинами та встановлено окрему самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з договору позичальник повинен був здійснювати погашення кредиту шляхом сплати до 18 числа кожного поточного місяця мінімального щомісячного платежу у сумі - 735 доларів США. Тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненим в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-53цс14, яка є обов'язковою для судів (ст. 360-7 ЦПК України).

Доводи представника позивача про те, що не знайшло свого підтвердження отримання ОСОБА_4 у 2013 р. письмової досудової вимоги про погашення боргу спростовується тим, що в позові сама позивачка вказує: "…В процесі розгляду цивільної справи №520/8289/13-ц було встановлено, що в період з 15.07.2008 р. по 06.06.2013 р. окрім досудової вимоги від 06.06.2103 р. жодних вимог та звернень з боку Банку до Поручителя про виконання боргових зобов'язань Позичальника - не було…" (а. с. 3, третій абзац зверху); "…право пред'явлення вимоги до поручителя Банк скористався лише у червні 2013 року…" (а. с. 5, шостий абзац зверху).

Доводи позивача про припинення поруки у зв'язку із збільшення обсягу відповідальності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Виходячи з встановленого, позов ОСОБА_4 необхідно задовольнити частково, оскільки після визначення Банком нового дня для дострокового погашення кредиту, а саме - 01.06.2013 р., звернення Банком з позовом до суду - 02.07.2013 р., порука ОСОБА_4 діє з 01.01.2013 р., тобто протягом шести місяців до дня звернення до суду. Відносно зобов'язань поза межами цього строку, тобто - з 13.09.2007 р. до 01.01.2013 р. порука є такою, що припиналася.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України право ОСОБА_4 підлягає захисту шляхом визнання поруки такою, що припинена протягом вищевказаного строку, а не шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 ЦК України. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 р. у справі № 6-134цс12, яка є обов'язковою для судів (ст. 360-7 ЦПК України).

Доводи апелянта щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі не відповідають встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" - задовольнити чвстково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2014 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання поруки такою, що припинена - задовольнити частково.

Поруку ОСОБА_4 за укладеним нею з відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра", договором поруки від 13 вересня 2007 року визнати такою, що припинена відносно зобов'язань, які існували з 13 вересня 2007 року по 01 січня 2013 року за договором "Автопакет" № 096-МКЦ/2007-840, укладеним 13 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" та ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко