Справа № 199/314/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі: головуючого судді Подорець О.Б., за участі секретаря Завгородньої Л.В., за участі позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, відділу реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, де третя особа Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, відділу реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, де третя особа Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі Договору дарування від 17 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_1 належить 40/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Зазначені 40/100 частин домоволодіння належали ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про спадщину за законом, посвідченого 27.02.2013 державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В.

При оформлені спадщини на ОСОБА_6 від померлої матері ОСОБА_8 державний нотаріус Коцар І.В., незважаючи на те, що згідно технічного паспорту МБТІ від 05.10.2012 були виділені 1,2,3,4 квартири, де ОСОБА_8 належали квартири №3 та №4, у праві на спадщину за законом зазначила 40/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Сама ОСОБА_8 отримала 40/100 частин вказаного домоволодіння від своєї матері за договором дарування.

ОСОБА_8 та її син ОСОБА_6 добудували до своєї частини будинку деякі прибудови, які були внесені в технічний паспорт як частини квартири №3 та №4, які належали та використовувалися ОСОБА_8 до її смерті.

Тобто на день смерті останньої та оформлення спадщини її сином ОСОБА_6 зазначена частина будинку виділена в технічному паспорті МБТІ від 05.10.2012 як квартира № 3 та №4.

Проте нотаріус Коцар І.В. при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на ОСОБА_6 зазначила тільки 40/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

На підставі викладеного позивач просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,2 кв.м., яка складається з: коридор площею 1,8 кв.м.; кухня - 2,7 кв.м.; коридор - 3,2 кв.м.; коридор 2,3 кв.м.; житлова кімната - 13,3 кв.м.; житлова кімната - 5,9 кв.м.; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 20,8 кв.м., яка складається з: коридора площею - 3,8 кв.м.; кухня площею - 9,2 кв.м., житлова - 7,8 кв.м.

Зобов'язати відділ реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,2 кв.м., яка складається з: коридор площею 1,8 кв.м.; кухня - 2,7 кв.м.; коридор - 3,2 кв.м.; коридор 2,3 кв.м.; житлова кімната - 13,3 кв.м.; житлова кімната - 5,9 кв.м.

Зобов'язати відділ реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 0,8 кв.м., яка складається з: коридора площею - 3,8 кв.м.; кухня площею - 9,2 кв.м., житлова - 7,8 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечували, підтримали надані суду заперечення на позов.

Відповідач відділ реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції та третя особа Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора своїх представників до суду не направили, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що на підставі Договору дарування від 17 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, позивачу ОСОБА_1 належить 40/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.4,5).

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами та просила суд визнати за нею право власності на квартиру №3 та квартиру №4 по вулиці Луговській в м. Дніпропетровську, посилаючись на технічний паспорт КП «ДМБТІ» від 05.10.2012, де зазначено про наявність в домоволодінні АДРЕСА_1 квартир №№1,2,3,4.

Проте, технічний паспорт не є правовстановлюючим документом.

В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить сторонам по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - 40/100 та 60/100 частин відповідно.

Суд не може погодитися з посиланнями позивача на неправомірні дії державного нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 саме на 40/100 частин домоволодіння, а не на квартири №3 та №4, оскільки доказів того, що дії нотаріуса з цього приводу оскаржувалися, суду не надано. Також не надано доказів того, що видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ОСОБА_6 після ОСОБА_8, визнано недійсним.

Крім того, розглядаючи справу, суд зазначає, що приймаючи в дар саме 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, а не квартири №3 та №4, позивач ОСОБА_1 не заперечувала, договір дарування не оскаржувала.

В судовому засіданні сторони визнали, що питання щодо присвоєння різних поштових адрес - а саме квартири №№1,2,3,4 у домоволодінні АДРЕСА_1, зміни часток співвласників у домоволодінні, компетентними органами відповідно до чинного законодавства не розглядалося.

Враховуючи наведене та ту обставину, що право позивача ніким не оспорюється на 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, а доказів іншого, позивачем на виконання вимог ст..ст.10,60 ЦПК України, суду не надано, суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Оскільки позовні вимоги щодо зобов'язання відділу реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції вчинити певні дії є похідними від права власності, то суд також не знаходить підстав для їх задоволення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

До відділу реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції позивач не зверталася, про що вона зазначила в судовому засіданні. Право власності ОСОБА_1 за договором дарування у встановленому законом порядку зареєстровано і це право ніким не оспорюється.

Також суд зазначає, що у разі порушення прав позивача з боку відділу реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, вона не позбавлена права звернутися до суду у встановленому законом порядку.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України cудові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 222 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_4, відділу реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, де третя особа Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 10 березня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець