РІШЕННЯ

іменем України

23 квітня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Іванової О.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми,

в с т а н о в и в:

07.05.2014 року від Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до суду надійшла позовна заява, а 19.02.2015 року - уточнена позовна заява до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №238123-СRED від 10.07.2008 року, в розмірі 18227 грн. 03 коп., судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В обґрунтування уточненої позовної заяви представник ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_1 вказала, що 10.07.2008 року ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №238123-СRED.

Згідно договору ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 15000 грн. на термін до 07.07.2009 року, а ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_3 повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми, не погашеної в строк заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 15000 грн.

В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 20.02.2014 року мається заборгованість розміром 26306 грн. 16 коп., яка складається з наступного: 6812 грн. 37 коп. - заборгованість за кредитом; 19493 грн. 79 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 878 грн. 65 коп. - штраф (процентна складова).

01.03.2010 року судовим наказом Зміївського районного суду Харківської області стягнуто суму заборгованості в розмірі 8733,09 грн., з яких 6812 грн. 37 коп. - заборгованість за кредитом; 1266 грн. 76 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 403 грн. 96 коп. - штраф (процентна складова).

Вищевказаний наказ не виконаний як на час звернення до суду, так і на теперішній час.

З урахуванням суми заборгованості, яка вже стягнута судовим наказом Зміївського районного суду Харківської області від 01.03.2010 року, розмір заборгованості складає 18227 грн. 03 коп., з яких 00 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом (стягнуто за судовим наказом від 01.03.2010 року); 18227 грн. 03 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (19493,79 - 1266,76 (стягнуто за за судовим наказом від 01.03.2010 року); штрафи стягнуті судовим наказом.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором №238123-СRED між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

Відповідно до п. 5 договору поруки ПАТ КБ "Приватбанк" було направлено на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №238123-СRED.

Згідно п. 6 договору поруки поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання.

Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання залишена без задоволення.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, вважала за доцільне об'єднати позовні вимоги до кількох відповідачів в одній позовній заяві.

Відповідно до Узагальнень судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин Пленуму верховного Суду України судам надано наступні роз'яснення:

Дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Приймаючи рішення про стягнення сум за кредитним договором, суду слід керуватись положенням ч. 1 ст. 1050 ЦК та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК - заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

А тому слід зробити висновок про те, що зобов'язання щодо повернення кредиту, відсотків, винагород, комісій, неустойки за кредитним договором не припинилися, оскільки позичальником не виконані, а Приватбанк правомірно нарахував відсотки як плату за користування чужими грошовими коштами. До того ж нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК є правом, а не обов'язком позивача.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 20.12.2010 року у справі №3-57гс10; постанова Верховного Суду України від 04.07.2011 року у справі №3-65гс11; постанова Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі №3-89гс11; постанова Верховного Суду України від 14.11.2011 року у справі №3-116гс11).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Вважала, що нею вичерпно викладено обставини справи у позовній заяві і письмовому поясненні, а також надано достатньо доказів для постановлення рішення по суті позову.

Представник відповідачки ОСОБА_2 позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на неправильний розрахунок заборгованості по кредиту. Однією з істотних умов укладення кредитного договору, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит, яка зазначена у п. 3.1 Договору у розмірі 30% річних, але в розрахунку наданому позивачем зазначено інший розмір - 60%, з посиланням на п. 3.2 договору. На його думку, збільшення процентної ставки на 30% відсотків за правовою природою є застосуванням відповідальності за невиконання кредитних зобов'язань і має нараховуватися за правилами неустойки, щодо якої обмежено термін нарахування. При цьому, фактична сума відсотків, нарахована позивачем перевищує за рік суму, що дорівнює 60% без будь-яких обґрунтувань.

Також, у позовній заяві не зазначена дата з якої позивачем нараховані відсотки за користування кредитними коштами, а зазначено усю суму з урахуванням суми, що розглядалась в іншій справі. Вважав, що зазначений розрахунок не є належним доказом у розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України, оскільки цей розрахунок не є конкретизованим стосовно заявленої позивачем суми. Таким чином, вважав, що позивачем не доведено розмір позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" та відмовити у задоволенні позову у зв'язку із спливом позовної давності. В обґрунтування заяви вказав, що позивач не пред'явив до нього вимогу про виконання зобов'язання в шестимісячний строк. А відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

10.07.2008 року між ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №238123-СRED, за умовами якого ОСОБА_3 отримала споживчий кредит у розмірі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.07.2009 року. Пунктом 3.2 договору передбачено збільшення відсоткової ставки до 60% річних у разі порушення ОСОБА_3 будь-якого зобов'язання по погашенню кредиту. (а. с. 9-12, 18-20, 46, 47).

Зазначено в позовній заяві, а також в поясненнях представника позивача, що в забезпечення виконання зобов'язань за договором №238123-СRED між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

Водночас, в якості додатку до позовної заяви надана копія договору поруки від 10.07.2008 року між ОСОБА_4 та ПриватБанком, предметом якого є надання поручителем поруки перед кредитором за виконання ОСОБА_5 своїх обов'язків за кредитним договором №238123-СRED від 10.07.2008 року. (а. с. 13).

Оскільки стороною кредитного договору, до якого пред'явлено позов є ОСОБА_3, а не ОСОБА_5, наданий договір поруки не підтверджує зобов'язання ОСОБА_4 нести відповідальність за невиконання умов кредитного договору ОСОБА_3

Оскільки зазначений договір поруки не стосується предмета доказування, відповідно до ст. 58 ЦПК України цей доказ не є належним і не береться судом до розгляду.

Будь-яких інших доказів, якими б підтверджувалося зобов'язання ОСОБА_4 нести солідарну відповідальність разом з ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором позивачем не надано.

В якості додатку до первісної позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що станом на 20.02.2014 року сума заборгованості за кредитним договором №238123-СRED від 10.07.2008 року дорівнює 18701 грн. 72 коп., яка отримана наступним чином: від суми 26306 грн. 16 коп., яка складається з 6812 грн. 37 коп. - заборгованості за кредитом та 19493 грн. 79 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, віднімається сума 8733 грн. 09 коп., яка була задоволена рішенням суду. До отриманого результату - 17573 грн. 07 коп. додано 250 грн. штрафу (фіксована частина), 878 грн. 65 коп. штрафу (процентна складова). (а. с. 6).

Під час дослідження зазначеного розрахунку представник позивача ОСОБА_1 пояснила, що цей розрахунок треба враховувати лише частково, оскільки уточнений позов не містить вимог про стягнення штрафів. Водночас, представник позивача ОСОБА_1 не пояснила, в якій частині наданий розрахунок стосується заявленого позову.

З копії рішення Зміївського районного суду Харківської області від 01.03.2010 року вбачається, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" була стягнута заборгованість за кредитним договором №238123-СRED від 10.07.2008 року, станом на 29.07.2009 року в розмірі 8733 грн. 09 коп., яка складається з наступного: 6812 грн. 37 коп. - заборгованості за кредитом; 1266 грн. 76 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 250 грн. штрафу (фіксована частина), 403 грн. 96 коп. штрафу (процентна складова). (а. с. 4).

Аналізуючи зміст зазначеного судового рішення слід дійти висновку, що за цим рішенням було визначено заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 29.07.2009 року.

Водночас, наданий представником позивача, зазначений вище, розрахунок не містить відомостей, що вказують на розмір заборгованості за кредитним договором станом на 29.07.2009 року, оскільки в ньому зазначені суми, що нараховані станом на 10.07.2009 року, а наступні - станом на 14.09.2009 року. А тому неможливо за цим розрахунком визначити розмір нарахованих відсотків за період з 30.07.2009 року по 20.02.2014 року.

З наданої представником позивача виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 за кредитним договором №238123-СRED від 10.07.2008 року вбачається, що розмір заборгованості складав станом на 29.07.2009 року - 8101,96 грн. (а. с. 122-162).

Зазначена сума заборгованості не співпадає з сумою 8079,13 грн. (тіло кредиту плюс відсотки), яка була стягнута за вказаним вище судовим рішенням.

Таким чином, відомості виписки по особовому рахунку суперечать розрахунку заборгованості по відсоткам, здійсненому позивачем шляхом визначення різниці між загальною сумою відсотків станом на 20.02.2014 року та сумою, стягнутою за судовим рішенням від 01.03.2010 року.

Представник позивача ОСОБА_1 не пояснила причину зазначених суперечностей у розрахунках, не виявила бажання надати уточнений розрахунок із зазначенням періоду, за який нарахована заборгованість та порядку нарахування відсотків.

Крім того, під час дослідження виписки по особовому рахунку підтвердилися доводи представника відповідачки про те, що сума відсотків, що нараховувалася за кожен рік перевищує подвійну проценту ставку у 60%, внаслідок здійснених позивачем нарахувань фактично збільшено проценту ставку за кредитним договором без законних для того підстав.

Представнику позивача ОСОБА_1 було запропоновано пояснити причини нарахування відсотків в розмірі, що перевищує 60% річних, на що остання відмовилася, посилаючись на правильність відомостей, що містить виписка по особовому рахунку.

Крім того, сторонам було роз'яснено можливість підтвердити чи спростувати правильність запропонованого представником позивача розрахунку шляхом проведення судової експертизи, на що сторони наполягали на постановлені судового рішення за наявними доказами.

У відповідністю з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідністю з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однією з істотних умов укладання кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звертати увагу, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобовязань, а також й однією з форм цивільно-правової відповідальності.

Представником позивача не надано належних доказів, якими б підтверджувалися: період, за який нарахована заборгованість за кредитом, що вимагається до стягнення; розмір спірної заборгованості.

За результатами дослідження письмових доказів, що надані представником відповідача виявилося, що фактично нараховані суми відсотків перевищують проценту ставку у 60%, розрахунок заборгованості виходячи із процентної ставки, передбаченої договором, не надані.

Оскільки представник позивача не пояснив порядок здійсненого нарахування та не обґрунтував підстави його застосування, суд не має можливість визначити в чому його неправильність та самостійно здійснити розрахунок.

12 грудня 2008 р. Верховна Рада України прийняла Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким доповнила ЦК України статтею 1056-1.

Частина 1 даної статті встановлює, що розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту. Як правило, банк сам пропонує боржнику проценти по кредиту, що вираховуються спеціалістами банку виходячи із багатьох факторів: строку кредиту, облікової ставки НБУ, ситуації на кредитному ринку, наданого забезпечення тощо. Клієнт може або погодитися із запропонованою процентною ставкою, або шукати кращі умови кредитування.

Розмір процентів, узгоджений сторонами в договорі, може змінюватися, виходячи із різних факторів. Однак в будь-якому випадку така зміна має бути узгоджена банком та боржником та закріплена на рівні додаткової угоди до кредитного договору. Збільшення розміру процентів банком в односторонньому порядку не допускається.

При цьому така заборона діятиме і у випадку, якщо сторони узгодили відповідну можливість банку змінювати проценти в односторонньому порядку в самому договорі. Така умова договору буде нікчемною.

З урахуванням викладеного, умова п. 3.2 кредитного договору щодо можливості збільшення процентної ставки з 30% до 60% є нікчемною.

Додаткової угоди, обов'язковість якої передбачена ст. 1056-1 ЦК України, представником позивача не надано. Від так, слід визнати обґрунтованими доводи представника відповідача щодо відсутності правових підстав для збільшення процентної ставки баком в односторонньому порядку.

Таким чином, позивачем не виконано обов'язок доказування правильності та обґрунтованості розрахунку суми невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором, що вимагається до стягнення.

Крім того, позивачем не надано належних доказів того, що ОСОБА_4 несе відповідальність перед банком за виконання своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3

За таких обставин, у задоволенні позову належить відмовити у зв'язку з його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи але не були присутніми в судовому засіданні - в той самий строк з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: