Справа № 369/3115/15 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4762/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 17.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2015 року у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкоди в користуванні земельної ділянки і знесення самочинно збудованих споруд,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності на частину земельної ділянки

та позовом третіх осіб, які заявили самостійні вимоги - ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності на частину земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2015 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкоди в користуванні земельної ділянки, розташованої по вул. Незалежності, 5, с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області, шляхом знесення самочинно збудованої споруди відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 та позов третіх осіб, які заявили самостійні вимоги - ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/9 частину земельної ділянки, загальною площею 0,1210 га, що розташована по вул. Незалежності, 5, с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/9 частину земельної ділянки, загальною площею 0,1210 га, що розташована по вул. Незалежності, 5, с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області.

На обгрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що у звязку із набуттям у власність квартир, тобто набуття права власності на частину будівлі за відповідними договорами купівлі-продажу, що знаходяться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5 та 5А, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, стали власниками відповідних частин земельної ділянки, загальною площею 0,1210 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5, кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0033, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку.

Тому суд, приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_3, про визнання права власності на частину земельної ділянки відповідно до вимог ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України підлягають до задоволення.

Також, з цих же підстав, до задоволення підлягають вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які набули право спільної сумісної власності на відповідну квартиру і яким пропорційно має належати частка у спірній земельній ділянці.

В той же час, суд не знаходить відповідних правових підстав для задоволення вимог за первісним позовом ОСОБА_2

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача за первісним позовом, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах ОСОБА_2, та задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2015 року, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Просить, по суті, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2015 року в частині заявлених ним вимог та ухвалити нове, яким його первісний позов задовольнити повністю.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, на підставі договору купівлі-продажу від 02 червня 2009 року ОСОБА_2 належала на праві власності земельна ділянка, загальною площею 0,1210 га., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святшинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5, кадастровий номер :01:004:0033, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку ( а.с. 8, 9 т. 1 ).

28 квітня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець передав, а покупці прийняли у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 124,7 кв.м., житловою площею 86,2 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат ( а.с. 38-39, 40, 41, 181-182, 183-185, 202 т. 1 ).

18 серпня 2010 року між ОСОБА_13, що діяв від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено аналогічний правочин, за яким продавець передав у власність, а покупець прийняв квартиру №1, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5А ( а.с. 25-26, 27, 28, 203 т. 1 ).

Таким же чином, 28 квітня 2010 року ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_2 квартиру №2, що по вул. Незалежності, 5А, с. Петрівське, ОСОБА_7 квартиру №3, що по вул. Незалежності, 5А, с. Петрівське.

18 листопада 2014 року ОСОБА_9 придбала квартиру №5, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5А у ОСОБА_13, а 21 грудня 2011 року ОСОБА_10 квартиру №4, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5А.

06 серпня 2010 року ОСОБА_13 продав квартиру №2, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5, ОСОБА_11, а ОСОБА_12 придбав квартиру №4 за цією ж адресою ( а.с. 43, 44-46, 49-50, 51, 52, 53-56, 57, 92-96, 97-99, 100-103, 104-108, 109-111, 112-116, 146-150, 168-173, 181-182, 183-185 т. 1 ).

Між сторонами не досягнуто згоди щодо переходу у власність частини земельної ділянки до покупців, які мають намір оформити з власником відповідні правові угоди ( а.с. 198, 200 т. 1 ).

При цьому, ОСОБА_3 на земельній ділянці побудував капітальне підсобне приміщення, розмірами 1,5 х 2,00 м., що повністю придатне для використання ( а.с. 11, 216 т. 1 ).

З приводу зазначених питань ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись до суду із зазначеними позовними вимогами ( а.с. 3-7, 22-24, 177-179 т. 1 ).

Враховуючи, що до покупців частини будинків перейшло право власності на земельну ділянку, а порядок користування між ними не визначений, то місцевий суд, на думку суду апеляційної інстанції, обгрунтовано прийшов до переконання про відмову в первісному позові, задоволення вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 15, 16, 376, 377, 391 ЦК України, ст.ст. 120, 125, 152 ЗК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, зокрема, ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 317, 325, 328, 334, 387 ЦК України, ст.ст. 57, 213, 214, 316 ЦПК України, на переконання суду другої інстанції, не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляції.

Інші обставини та доводи, зазначені в апеляції, зокрема, про набуття 02 червня 2009 року права власності на спірну земельну ділянку, порушення порядку встановлення розміру земельної ділянки та їх частки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які перейшло до набувача, який має встановлюватись експертним шляхом, відсутність у рішенні підстав порушення прав відповідача, помилковість судового рішення, у силу викладеного та на переконання апеляційного суду, правового значення для правильного вирішення спору не мають та не спростовують висновок суду першої інстанції про необґрунтованість первісно заявлених позовних вимог, правомірність таких - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які, у даному разі, не є підставою для задоволення апеляційних вимог у зазначеній частині.

Відтак, підстав для скасування оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не вбачає у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України, згідно положень якої не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

При цьому, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і треті особи, що не заявили самостійних вимог, із апеляційними скаргами до суду не звернулись, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України не вбачає правових підстав для перевірки законності та обґрунтованості рішення в частині заявлених першими трьома позивачами вимог, оскільки неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2015 року у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкоди в користуванні земельної ділянки і знесення самочинно збудованих споруд,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності на частину земельної ділянки

та позовом третіх осіб, які заявили самостійні вимоги - ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності на частину земельної ділянки залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_14