АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 753/7860/14-ц Головуючий у 1 ін. - КолесникО.М.
Ап. Провадження № 22-ц/796/4953/2015 Доповідач - Слободянюк С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого судді Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, зобов*язання вчинити виконання розпорядження,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з наведеним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 10 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Зобов*язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною: донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов*язано ОСОБА_3 оформити нотаріальну заяву про її дозвіл на виїзд дитини за кордон з батьком ОСОБА_4 строком на три роки, передавши заяву ОСОБА_4 через місяць після вступу рішення в законну силу.

В іншій частині позовних вимог про виконання третьою особою розпорядження Дарницької районної державної адміністрації № 114 від 11 березня 2013 року відмовлено.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3 (довіреність від 23 червня 2104 року (а.с.53), подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про відмову у позові.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 скаргу не визнала.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, про дату час та місце повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення від 30 червня 2015 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1-2, ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Як зазначає ч.2, ст.3 Конвенції „Про права дитини", прийнятої резолюцією №44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 5 цієї Конвенції наголошує, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Частина 3, ст.9 Конвенції продовжує, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частина 2, ст.14 цієї Конвенції передбачає, що держави-учасниці поважають права та обов'язки батьків і у відповідних випадках законних опікунів керувати дитиною в здійсненні її права методом, що відповідає здібностям дитини, які розвиваються.

Частина 1, ст.18 Конвенції вказує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Частиною 2 цієї ж статті зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як встановлено судом першої інстанції сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2007 року до 14 листопада 2011 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо: позивач - у АДРЕСА_1, за даної адресою позивач і зареєстрований.

Відповідачка з дитиною зареєстровані за вказаною адресою (а.с.36), однак проживають у АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою ЖЕО «Мрія» від 16 червня 2014 року (а.с.65).

Позивач працює старшим оперуповноваженим відділу охорони МК Міндоходів України ОУ ГУ Міндоходів у м. Києві і позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.34).

Згідно ч.2, ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частина 3 цієї ж статті наголошує, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судом встановлено, що відповідачка перешкоджала бачитись позивачу з донькою без її присутності, що підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ч.3, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини.

Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України).

Відділ опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації у своєму висновку від 07 листопада 2014 року висловив думку встановлення зустрічі батька з дитиною: 1; 3; 5 тиждень місяця з 17-00 годин п'ятниці до 18-00 годин суботи; місяць під час літньої відпустки батька; тиждень весняних канікул; тиждень зимових канікул (а.с.87-88).

Колегія суддів, враховуючи рекомендації органу опіки та піклування за вказаним висновком, вважає за доцільне визначити вказаний графік для спілкування. Оскільки, визначений органом опіки та піклування час є достатнім для спілкування дитини з батьком без участі матері, оскільки дитини досягла віку, який не потребує обов`язкової участі матері.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не надає матеріальної допомоги не приймаються до уваги, оскільки це питання не було предметом розгляду у даній справі.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо зобов*язання відповідачки оформити нотаріальну заяви про її дозвіл на виїзд доньки за кордон з передачею такої заяви позивачеві з таких підстав.

Відповідно до Правил перетину державного кордону громадянами України, які затверджено Постановою КМ України № 57 від 27 січня 1995 року, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в*їзд в Україну, зокрема проїзний документ дитини.

Відповідно до п. п. 3, 4 вищезазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою у числі іншого, можливий також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Вказаною постановою зазначено, що є умова, за якою дитини має можливість виїзду за межі України і цією умовою є рішення суду про надання дозволу.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Отже, у разі незгоди одного з батьків, виїзд дитини з іншим із батьків може бути вирішено судом за заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордом без згоди інших з батьків.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку часткове задоволення апеляційної скарги із скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 303,307,309,313 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року в частині зобов*язання ОСОБА_3 оформити нотаріальну заяву про її дозвіл на виїзд доньки ОСОБА_5 за кордон з батьком ОСОБА_4 строком на три роки, передавши заяву ОСОБА_4 через місяць після вступу рішення в законну силу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Відмовити ОСОБА_4 у позовних вимогах про зобов*язання ОСОБА_3 оформити нотаріальну заяву для виїзду доньки за кордон строком на 3 роки, надавши заяву протягом місяця з дня вступу рішення в закону силу.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року в частині відмови ОСОБА_4 у позовних вимогах до ОСОБА_3 про зобов*язання виконання розпорядження Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Визначити участь батька - ОСОБА_4 у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, встановивши йому наступний час спілкування з дитиною: перший, третій, п*ятий тиждень місяця з 17 год. 00 хв. п*ятниці до 18 год.00 хв. суботи; місяць під час літньої відпустки батька; тиждень весняних канікул; тиждень зимових канікул без обов*язкої присутності матері дитини ОСОБА_3.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: