АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №645/1562/15-ц Головуючий 1 інст. Федорова О.В.
Провадження № 22ц/790/4188/15 Доповідач - Макаров Г.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини, -

встановила:

26.02.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що між сторонами 02 червня 2012 року укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 456, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною розірвання шлюбу стало відсутність шлюбно-сімейних відносин та різні погляди на сімейне життя. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено з 12 липня 2014 року, з даного часу вони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач на примирення не згоден, вважав, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе.

Відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просила суд стягнути з позивача за первісним позовом аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 500 грн., а також стягнути з ОСОБА_1 1 500 грн. на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має змогу надавати таку допомогу. Крім того, у зв'язку з доглядом за малолітньою дитиною ОСОБА_2 не має можливості працювати, у зв'язку з чим просить суд стягнути аліменти на своє утримання.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року первісний позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений та зареєстрований 02 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 456. Після розірвання шлюбу змінено відповідачу за первісним позовом прізвище на дошлюбне «ОСОБА_2».

Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1, аліменти на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. починаючи з 20.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1, аліменти на користь до ОСОБА_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. на утримання дружини до досягнення ОСОБА_3, трьох років. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити вказане рішення в частині стягнення аліментів, яким зменшити розмір стягнутих аліментів та стягнути з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500 гривень, щомісяця з моменту подачі позову, до повноліття дитини та на утримання ОСОБА_2 аліменти у розмірі 250 грн., щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною трирічного віку. Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи, оскільки суд не взяв до уваги його матеріальний стан.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобовязані піклуватися за виховання дитини, про її здоровя, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 1 ст. 184 зазначеного Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

У п. 23 вищезазначеної Постанови Пленуму від 15.05.2006 року роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

02 червня 2012 року сторони у справі уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 456 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1. Вказаним судовим рішення шлюб між сторонами розірвано, в цій частині рішення сторонами не оскаржується.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з ОСОБА_2 та знаходиться на її матеріальному утриманні. Сімейне життя не склалося, а тому подружжя почало мешкати окремо та з 12 липня 2014 року шлюбно-сімейні стосунки між ними припинено, з даного часу вони не ведуть спільне господарство та у них відсутній єдиний сімейний бюджет

Судом першої інстанції встановлено, що неповнолітня дитини проживає разом з матірю та знаходиться на її матеріальному утриманні, та ОСОБА_2 здійснює догляд за дитиною.

Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував, що сторони не проживають разом, неповнолітня дитина знаходиться на вихованні й утриманні відповідача, позивач офіційно не працює, у нього мінливий дохід, однак має можливість утримувати дитину та дружину, оскільки є працездатним.

Судовим розглядом встановлено, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, яка у зв'язку з доглядом за дитиною не працює і потребує матеріальної допомоги.

Неповнолітня дитина та дружина відповідача на теперішній час потребують матеріальної допомоги від позивача ОСОБА_1, який такої допомоги добровільно не надає.

У повному обсязі задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та частково задовольняючи позов, щодо стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з матеріального становища відповідача, того, що він має мінливий дохід, є працездатною особою, та в змозі надавати матеріальну допомогу, на утримання дитини у розмірі 1500 грн, та на утримання дружини ОСОБА_2 у розмірі 500 грн. до досягнення дитиною трьох років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення аліментів. Проте не можна погодитись з висновком суду щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 у розмірі 1500 грн. на утримання малолітньої дитини.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач пояснив, що він не заперечує проти утримання дитини та дружини, однак на теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки офіційно не працює, внаслідок чого у нього мінливий дохід, також посилається на те, що має на утриманні дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно до заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 04.07.2008 року сплачує аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходу.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що позивач може сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина та дружини, бо є працездатним та зобов'язаний утримувати дитину до досягнення ним повноліття та дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішення районного суду в частині визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років, ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Разом з тим визначений судом розмір аліментів на утримання малолітньої дитини 1500 грн. є необґрунтовано завищеним, а тому з врахуванням обставин справи про скрутний матеріальний стан ОСОБА_1, його мінливий дохід, а також ті обставини, що він сплачує аліменти на утримання малолітньої дитини від першого шлюбу, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення присуджених аліментів.

За таких обставин, враховуючи наведені обставини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного діючим законодавством, а також те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції, на підставі ст.309 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає зміні в частині визначеного судом розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини з 1500 грн. до 800 грн., а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року змінити.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліментів на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі з 1500 (одна тисяча пятсот) гривень до 800 (вісімсот) гривень, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 20.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: -