РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9938/14-ц

пр. № 2/759/250/15

26 лютого 2015 року

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Мазур І.В.

при секретарі Сіряченко Я.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди, стягнення майнових збитків,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в ході розгляду справи змінив позовні вимоги./а.с.44-45/ В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2009р. він спільно з ОСОБА_3, з якою на той час перебували у зареєстрованому шлюбі, придбали у власність в рівних частках квартиру АДРЕСА_1. Після цього він зареєстрував у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації право приватної власності на ? частину зазначеної квартири. 15.10.2013р. шлюб між ним та ОСОБА_3 на підставі рішення Святошинського райсуду м.Києва було розірвано, він залишився проживати в спірній квартирі, а відповідачка переїхала проживати до с.Капітанівка Києво-Святошинського району Київської області, де мешкає і по цей час. В січні 2014р. він тимчасово залишив територію України та до 18.04.2014р. перебував за кордоном. В останні дні перебування за кордоном він дізнався , що в його квартиру приходили невідомі особи. ОСОБА_5, яка є брокером ПП «Агенція нерухомості» «Імперія нерухомості» повідомила, що за наявної у неї інформації його колишня дружина через агентство передала квартиру у оренду третім особам. Жодної згоди ОСОБА_3 він не надавав на укладення від його імені оспорюваного договору оренди. Взагалі жодних контактів з відподачем ОСОБА_3 він не мав. Після спілкування з керівником ПП «Агенція нерухомості» «Імперія нерухомості» ОСОБА_6 він дізнався, що 27 березня 2014р. його колишньою дружиною ОСОБА_3 було укладено з відповідачем ОСОБА_4 договір оренди квартири АДРЕСА_1. Строк дії договору 6 місяців, тобто до 1 жовтня 2014року зі щомісячною оплатою за проживання 5000грн. Оскільки він згоди на укладення даного договору не давав просить суд визнати даний договір недійсним. Після протиправного надання квартири в оренду він був позбавлений можливості користуватися нею. Наскільки йому відомо, оскаржуваний ним договір оренди квартири від 27.03.2014р. передбачав , що відповідач ОСОБА_4 мала сплачувати на користь відповідача ОСОБА_3 крім орендної плати також додаткові кошти за житлово-комунальні послуги. В подальшому ОСОБА_3 повинна була їх вносити для оплати наданих за відповідний період послуг. Проте, як стало йому відомо, жодні платежі відповідач ОСОБА_3 не сплачувала, що спричинило виникнення перед ЖЕ ТОВ «Оселя» боргу в розмірі 973грн.26коп. Він сплатив 19.08.2014р. на розрахунковий рахунок обслуговуючої організації частину боргу в сумі 486грн.63коп. Враховуючи викладене, він вважає, що з відповідача ОСОБА_3 на його користь має бути стягнуто 15000грн. завданих збитків у вигляді упущеної вигоди + сплаченого ним боргу в сумі 486грн.86коп. та моральну шкоду в розмірі 5000грн., а також судові витрати по справі.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 належним чином неодноразово повідомлялися про день судових засідань, в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомили. Суд, керуючись вимогами ст.ст.74, 169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів.

При цьому представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 направив письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що позивач в своєму позові посилається на те, що ОСОБА_3 в період його перебування за кордоном без його згоди уклала договір оренди квартири. Дійсно на момент відсутності позивача в їх спільній квартирі проживають її знайомі, які в силу життєвих обставин попросили деякий час пожити в даній квартирі. Вона не могла їм відмовити. Проте ніякого договору оренди, на який посилається позивач, між нею та особами, які проживають в даній квартирі укладено не було. У відповідача не має ніяких доказів укладення між ними договору оренди з той причини, що такого договору не було. Крім того, позивачем не доведено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань./а.с.58-63/

Суд, вислухавши пояснення представників позивача , покази свідка ОСОБА_8, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно договору купівлі-продажу від 16.10.2009р. позивач ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3, з якою на той час перебував у зареєстрованому шлюбі, придбали у власність в рівних частках квартиру АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 зареєстрував у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації право приватної власності на ? частину зазначеної квартири./а.с.8-9/

15.10.2013р. шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі рішення Святошинського райсуду м.Києва від 15.10.2013р. було розірвано./а.с.10-11/

Згідно частини 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до частини 1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1 ст.810 ЦК України визначає про те, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов"язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний час за плату.

Відповідно до ст.811 ЦК України, договір найму житла укладається в письмовій формі.

Даний вид цивільно-правового договору є консенсуальним, оскільки вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди за всіма істотними умовами. Консенсуальність отримує підтвердження і в тому, що надання житла входить до змісту договору.

Договір найму (оренди) житла є двостороннім, тобто, кожна зі сторін договору мають обов"язки на користь однин одного, наймодавець (власник житла) передає або зобов"язується передати наймачеві житло, а наймач зобов"язаний використовувати його для проживання за оплату; оплатним, тобто, наймач (орендар) зобов"язаний вносити певну грошову суму як плату за користування житлом, а наймодавець має право вимагати цю суму; і строковим, тобто, житлове приміщення передається в тимчасове користування та має споживчий характер, зокрема, житло можна використовувати лише для проживання громадян.

Таким чином, законодавець визначає істотні умови для договору найму (оренди) житла, а саме: 1) сторони договору - наймодавець (власник житла) і наймач, 2) найменування конкретно-визначеного житла, 3) розмір плати за користування цим житлом, 4) строк найму (оренди).

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 без його згоди в період його перебування за кордоном уклала з гр.ОСОБА_4 27.03.2014р. договір оренди квартири АДРЕСА_2.

Відповідачка ОСОБА_3 в своїх письмових запереченнях проти даного факту категорично заперечує, посилаючись на те, що будь якого договору оренди вона не укладала, такого договору оренди не існує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердила той факт, що вона працює брокером і що вона була присутня під час укладення 27 березня 2014року договору оренди вищезазначеної квартири між ОСОБА_3, яка виступала орендодавцем за цим договором та ОСОБА_4, яка виступала Орендарем за цим договором. Позивач ОСОБА_1 під час укладання даного договору був відсутній.

В той же час сторонами суду не надано сам договір оренди, який начебто укладався 27 березня 2014року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Судом неодноразово направлялися запити як до Приватного підприємства « «Агенція нерухомості «Імперія нерухомості», так і до реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві щодо надання вказаного договору оренди.

Будь-яких відповідей на дані запити судом не отримано.

Посилання позивача на розписку ОСОБА_9 як на підтвердження того, що укладався договір оренди, суд не приймає до уваги, оскільки дана розписка написана від руки від імені гр.ОСОБА_9, який не заявлявся позивачем як свідком для допиту в судовому засіданні. Дана розписка не завірена і чи написана вона взагалі ОСОБА_9 належних доказів суду не надано. Крім того, в розписці іде мова про те, що ОСОБА_9 є наймачем по договору оренди від 27.03.2014р. з гр.ОСОБА_3, в той час як позивач посилається на те, що договір оренди укладався між ОСОБА_3 та ОСОБА_4./а.с.64/ Тобто наданий доказ не є належним та допустимим, як і надані позивачем нотаріально завірені заява ОСОБА_6, згідно якої останній стверджує, що 18.04.2014р. він передав ОСОБА_1 кошти в сумі 2000грн., отримані ним раніше від ОСОБА_8, яка в свою чергу отримала ці кошти ( з її слів) від ОСОБА_3 в рахунок орендної плати за квартиру АДРЕСА_1./а.с.83/

Такі докази не є належними і допустимими, оскільки відповідно до правил частини 1 ст.212 ЦПК України судовій оцінці піддаються лише безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, свідок, також, допитується в судовому засіданні безпосередньо, після приведення його судом до присяги та попередження про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Згідно пункту 1) частини 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку, укладених між сторонами відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в справі договору або інших правочинів не встановлено, а тому між сторонами не виникли ні права, ні обов*язки.

Згідно частини 1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до частини 2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись вимогами ст.ст.11, ч.1 ст.628, ч.1 ст.638, ч.1 ст.ст.810, 811, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цьогорішення.

Суддя