Справа №585/4121/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 22-ц/788/487/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ільченко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Скасований наказ № 52/15-РВ від 18 березня 2014 року та поновлено ОСОБА_3 на роботі.

Стягнуто з ПАТ "Брокбізнесбанк" на користь ОСОБА_3 компенсаційні виплати в розмірі середнього заробітку за призивом по мобілізації на особливий період з 19 березня по 15 грудня 2014 року в розмірі 18 801,86 грн. з утриманням відповідачем обов'язкових платежів передбачених діючим законодавством, 1 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 500 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ "Брокбізнесбанк" на користь держави судовий збір в розмірі 243,6 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.При цьому зазначає, що згідно п.1 розділу ІІ Закону України про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-VII, цей Закон набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування і оскільки він офіційно був опублікований в газеті «Голос України» №109 від 07 червня 2014 року, він набрав чинності з 08 червня 2014 року. Вважає, що з огляду на викладене, звільнення позивача на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України, яке відбулося 18 березня 2014 року, відповідає вимогам законодавства України, оскільки на момент його звільнення, Банк діяв відповідно до його вимог. Крім того, суд не приділив належної уваги тому факту, що відповідно до Наказу №574 від 13 листопада 2014 року, у зв'язку з ліквідацією АТ «Брокбізнесбанк» припинена діяльність Відділення №1 Сумського регіонального відділення банку м.Ромни, оскільки головним завданням Уповноваженої особи є скорочення витрат банку та збереження ліквідаційної маси. Що стосується сплати позивачу грошових коштів (компенсації в розмірі середнього заробітку), передбачених ч. 3 ст. 119 КЗпП вказують, що дана норма стосується працівників (особам, з якими укладений трудовий договір), призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Враховуючи, що трудовий договір з позивачем припинений 18 березня 2014 року у відповідності до вимог чинного законодавства України, та згідно зі ст. 47 КЗпП з останнім проведений повний розрахунок та видана трудова книжка. Банк не мав правових підстав застосувати в даному випадку ч. 3 ст. 119 КЗпП, якою встановлені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов'язків. Крім того, ч.3 ст. 119 КЗпП України передбачає, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Крім того зазначає, що для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону про систему гарантування. П. 4 ч. 2 статті 46 Закону про систему гарантування передбачає, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду, припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Брокбізнесбанк»- Проценко Т.Т., яка апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, пояснення ОСОБА_3, який проти скарги заперечує, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд вважав обґрунтованими позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку. Стягуючи на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 500 грн., суд першої інстанції виходив із засад розумності, справедливості та обсягу моральних страждань. Відмовляючи позивачу в задоволенні позову в частині стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, суд врахував положення ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та наявність рішення про ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк».

Колегія суддів вважає висновок місцевого суду законним та обґрунтованим.

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_5, який 16 грудня 2014 року остаточно уточнивши мотивував тим, що наказом в.о.голови правління ПАТ "Брокбізнесбанк" був прийнятий на роботу з 23 квітня 2013 року керуючим відділенням №1 м.Ромни Сумського регіонального відділення. На протязі роботи дисциплінарних стягнень не мав, працював добросовісно та належним чином виконував свої обов'язки. Наказом № 52/15-РВ від 18 березня 2014 року уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Брокбізнесбанк" ОСОБА_5 він був звільнений 18 березня 2014 року у зв'язку з призовом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України та з 19 березня 2014 року перебуває на військовій службі, що підтверджується записом у його військовому квитку. Згідно довідки т.в.о.

військового комісара Роменсько-Недригайлівського ОМВК № 3/19 від 06 жовтня 2014 року він перебуває на військовій службі у Роменсько-Недригайлівському ОМВК та призваний 19.03.2014 року по мобілізації на особливий період. Після набрання чинності Закону № 1275 -VII відповідачем всупереч п.3 ч.1 ст. 36 та ч. 3 ст. 119 КЗпП України він не був поновлений на роботі та йому не виплачена компенсація в розмірі середнього заробітку за весь час призову по мобілізації на особливий період, в зв'язку з чим 25 вересня 2014 року він змушений був звернутися із заявою до уповноваженої особи гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ "Брокбізнесбанк" ОСОБА_5, в якій просив виплатити компенсацію та інше. Крім того 06 жовтня 2014 року він повторно звернувся із заявою в якій просив скасувати наказ про звільнення. 01 листопада 2014 року отримав відповідь, якою йому відмовлено у поновленні на посаді та не компенсовано середній заробіток за час призову по мобілізації на особливий період, з посиланням на те, що Закон 1275 -VII набрав чинності з 08 червня 2014 року та на нього не поширюється. Він не заперечує, що на момент звільнення 18 березня 2014 року відповідач діяв правомірно, відповідно до чинного на той момент законодавства, однак з часу опублікованого вказаного вище Закону відповідач діє неправомірно, грубо порушуючи законодавство про працю та його законні права. Станом на 15 грудня 2014 року заборгованість перед ним по виплаті компенсації в розмірі середнього заробітку за призовом по мобілізації на основний період, за період з 19 березня по 15 грудня 2014 року, тобто 187 робочих днів, згідно ч.3 ст. 119 КЗпП України становить 24 081,86 грн. (187х128,78 = 24 081,86), де 187 - кількість робочих днів (в березні починаючи з 19 було 09 робочих днів, у квітні - 21 робочий день, у травні - 19, у червні -19, у липні - 23, у серпні 20, у вересня 22, у жовтні 23, в листопаді 20 та в грудні станом на 15 грудня - 11 робочих днів), а 128,7 грн. його середньоденна заробітна плата за останні 2 місяці (січень і лютий 2014 року) що передують його звільненню. При цьому, станом на 08 червня 2014 року. Станом на 8 червня 2014 року (на момент набрання чинності Закону № 1275 -VII ПАТ "Брокбізнесбанк" мало перед ним заборгованість за 54 робочі дні на загальну суму 6954,12 грн. За період з 09 червня по 15 грудня 2014 року, за 190 днів сума трьох процентів річних, від простроченої суми заборгованості становить 108,6 грн. (6954,12х3х190:365:100 = 108,6). Крім цього сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період прострочення з 09 червня по 15 грудня 2014 року, становить 681,5 грн. (7 635,62 - 6 954,12 = 681,5 грн.). В результаті неправомірних дій відповідача, які полячали у відмові скасування наказу про його звільнення та непоновленні на роботі відповідно до п.3.ч.1 ст. 36 КЗпП України, не здійснення компенсаційних виплат у відповідності до ч.3 ст. 119 КЗпП України та непроведенні повного розрахунку до цього часу, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у спричиненні моральних страждань та хвилювання, погіршився сон, з'явилися постійні головні болі, виник депресивний стан, він знаходиться в постійних очікуваннях, переживає, нервує, відчуває дискомфорт, що порушило його нормальні життєві зв'язки та звички, потребує від нього додаткових зусиль для організації та влаштування його звичайного життя. Несвоєчасна виплата призвела до знецінення грошових коштів. Вказував, що мав намір придбати одяг та взуття на кошти отримані ще в червні 2014 року, але до цього часу він цього зробити не може, через що дуже хвилюється і має пригнічений стан. Він витратив чимало часу для звернень до відповідача, до захисників за правовою допомогою чим порушився його нормальний уклад життя та погіршилося його самопочуття. Він переносить моральні страждання та хвилювання з приводу протиправної поведінки до нього відповідача та все це принижує його честь та гідність. Моральну шкоду оцінив на суму 3 000 грн.Просив скасувати наказ № 52/15-РВ від 18 березня 2014 року та поновити його на роботі; стягнути на його користь з ПАТ "Брокбізнесбанк" заборгованість за компенсаційними виплатами в розмірі середнього заробітку за призовом по мобілізації на особливий період з 19 березня по 15 грудня 2014 року в сумі 24 081,86 грн.; суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення з 09 червня по 15 грудня 2014 року в сумі 681,5 грн.; - 3% річних від простроченої суми за період з 09 червня по 15 грудня 2014 року в розмірі 108,6 грн.; моральну шкоду в сумі 3000 грн., витрати на правову допомогу захисника 2 000 грн.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно наказу № 77/21-РВ від 22 квітня 2013 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу в АТ "Брокбізнесбанк" на посаду керуючого відділенням №1 м.Ромни Сумського регіонального відділення з 23 квітня 2013 року. Крім того, вказана обставина також підтверджується копією трудової книжки.

З військового квитка ОСОБА_3 вбачається, що 19 березня 2014 року на підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року останній призваний у Збройні Сили України по мобілізації.

З довідки військового комісара Роменсько-Недригайлівського ОМВК вбачається, що ОСОБА_3 дійсно перебуває на військовій службі у Роменсько-Недригайлівському ОМВК. Призваний 19 березня 2014 року по мобілізації на особливий період.

Згідно наказу №42/15 РВ від 18 березня 2014 року позивач звільнений з роботи за п.3 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з призовом на військову службу.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014р. було прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк».

Тимчасову адміністрацію в AT «Брокбізнесбанк» було запроваджено строком на три місяця з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року.

З 11 червня 2014 року розпочата ліквідація AT «Брокбізнесбанк». На підставі постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

25 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку АТ "Брокбізнесбанк" і просив здійснити виплату грошових коштів (компенсацій в розмірі середньомісячного заробітку).

06 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку АТ "Брокбізнесбанк" та просив скасувати наказ про звільнення та здійснити виплату середньомісячного заробітку починаючи з 19 березня 2014 року.

24 жовтня 2014 року листом № 10759/021-02 ПАТ "Брокбізнесбанк" відмовив ОСОБА_3 у виплаті грошових коштів, посилаючись на відсутність передбачених законом підстав.

Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ч.5 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджений Законом України від 17.03.2014 року оголошено часткову мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано - Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно ч.2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року № 1275 -VII внесені зміни до ряду діючих законодавчих актів України, в тому числі КЗпП України, КУпАП, ПК України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", тощо.

Крім того, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" поширено дію частин 2 і 3 статті 39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", частини 3 ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію" затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

Викладене свідчить про те, що працівники, які були звільнені з роботи на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України у зв'язку із призовом на військову службу під час мобілізації, починаючи з 18 березня 2014 року, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв'язку із набуттям чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації".

Згідно ст. 43, 68 Конституції України кожному громадянину гарантується право на своєчасно отримання винагороди за працю. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції поряд із задоволенням вимоги про поновлення на роботі, дійшов також обгрунтованого висновку і про стягнення грошових коштів з відповідача. Не можливо погодитись з доводами апеляційної скарги про безпідставність висновків суду в цій частині з посиланням на відсутність механізму нарахування та виплати коштів, не прийняття з цього питання відповідної Постанови Кабінетом Міністрів України, оскільки неприйняття чи не затвердження КМУ Порядку не може впливати на законні права позивача щодо отримання гарантованої йому Законом заробітної плати. Крім того, як вбачається з положень ст. 119 КЗпП України, законодавчо буде визначений порядок компенсації з бюджету, а не порядок нарахування заробітної плати. Заробітну плату нараховує саме роботодавець, а не державний чи інший орган.

Не можливо погодитись і з доводами апелянта про відсутність підстав для задоволення позову, з посиланням на п.4) ч.2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якого з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, оскільки судом не задовольнялись вимоги про стягнення зазначених сум.

Ліквідація відділення, керівником якого був і поновлений в своїх правах за рішенням суду позивач, у рамках цієї справи не має вирішального значення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: