РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Павліченка С.В., Собослой Г.Г.

при секретарі : Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог -приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання недійсним договір дарування від 11 серпня 2011 року посвідчений приватним нотаріусом УМНО ОСОБА_4 за реєстровим номером 1491, за яким ОСОБА_5 подарував 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_3.

Позов мотивовано тим, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5, ними по 1/2 частці була придбана квартира АДРЕСА_1. Позивачка вважаючи придбане помешкання спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_5 11.08.2011 року подарував ОСОБА_3 зареєстровану на нього 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, уклавши договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом УМНО за реєстровим №1491. Дарування квартири проходило без відома та згоди позивачки, як другого подружжя та всупереч нормам ст. ст. 65,67 СК України. Договір дарування не було зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно, також нотаріус не зареєстрував договір в реєстрі правочинів в зв'язку з чим ОСОБА_3 не набула право власності. Шлюб між нею ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано 23.10.2006 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Рішенням Ужгородського міськорайонного суду від 05 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, якою просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 листопада 2014 року скасувати, залучити апелянта до справи в якості третьої особи та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, оскільки вважає таке рішення суду ухвалено з неповним з'ясуванням обставин справи та ухваленим з порушенням норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з зазначених в ній підстав.

Представник ОСОБА_3 заперечила щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.2, 3 ст.213 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.117). Право власності апелянта набула на підставі договору дарування від 20.06.3013 року. Позивачем оспорено договір дарування 1/2 квартири, власником якої є апелянт.

Враховуючи, що відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на наведене, будь-яке рішення в даній справі безпосередньо стосується апелянта, а тому без її залучення до справи, грубо порушує права ОСОБА_1 і позбавляє її права користуватись правами сторони у справі.

Враховуючи зазначене, в задоволення позову слід було відмовити саме з наведеної обставини.

Беручи до уваги, що суд першої інстанції, не встановивши власника квартири, чим неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а обставини встановлені судом без залучення власника житла, який не міг скористатись правами передбаченими ст. 27,31 ЦПК України, що є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 листопада 2014 - скасувати, у справі ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді