Справа № 713/1919/2012
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої-судді Кожух О.А.

суддів-Кондора Р.Ю., Чужі Ю.Г.

при секретарі -Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на рішення Хустського районного суду від 17 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_7 (колишній державний виконавець відділу ДВС Тячівського РУЮ), ОСОБА_8, ОСОБА_21, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 27 жовтня 1999 року вони за рахунок отриманих у приватну власність земельних паїв (часток) під час виходу із КСП заснували СФГ «Широке». Провівши на земельних ділянках роботи по покращенню родючості земель за рахунок власних заощаджень, вони розпочали сільськогосподарське виробництво. Однак у 2000 році відповідачі у даній справі - фізичні особи, частину землі позивачів, яка розміщена єдиним масивом, у розмірі 4,1 га в урочищі Бобово, самовільно захопили і на час звернення до суду надалі утримували. Лише після втручання обласної прокуратури в листопаді 2010 році відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_12 та ОСОБА_21 повернули захоплені ділянки. На самовільно захоплених земельних ділянках ці відповідачі здійснювали, в тому числі, самовільне будівництво.

Численними судовими рішеннями, ухваленими у кримінальних та цивільних справах, було зобов'язано відповідачів повернути самовільно захоплені земельні ділянки та сплатити заподіяну позивачам шкоду. Боржники добровільно виконувати судові рішення відмовлялись, тому виконавчі листи були подані на виконання до відділу ДВС Тячівського РУЮ. Однак жодного відкритого виконавчого провадження відділом ДВС не було виконано.

Вироком Хустського районного суду від 17 грудня 2010 року визнано винним та засуджено відповідача ОСОБА_7, який працював старшим державним виконавцем Тячівського РВ ДВС та допустив невиконання рішень суду, за ст. 367 ч. 1 КК України. Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_3 спрямований на вирішення у порядку цивільного судочинства.

Невиконання судових рішень спричинило тяжкі наслідки, зокрема банкрутство СФГ «Широке», та завдало позивачам значної матеріальної шкоди.

Оскільки відділом ДВС Тячівського РУЮ не було виконано і судові рішення, ухвалені у 2006-2007 роках про повернення земельних ділянок та стягнення з відповідачів заподіяної шкоди - всього було відкрито 24 виконавчі провадження - позивачі продовжували зазнавати збитків, розмір яких було визначено ОСОБА_22, складеними у 2006 та 2009 роках. Тому просили стягнути з Тячівського відділу ДВС шкоду, яка була завдана позивачам внаслідок невиконання рішень суду - за періоди після ухвалення таких судових рішень. Розмір шкоди було визначено позивачами з урахуванням індексу інфляції.

Посилаючись на вказані обставини позивачі просили суд:

- стягнути з колишнього судового виконавця ОСОБА_7 36455 гривень матеріальної шкоди, в тому числі на користь: ОСОБА_3 - 9111 гривень, ОСОБА_4 - 9111 гривен, ОСОБА_6 - 18222 гривень;

- стягнути з відділу ДВС Тячівського РУЮ матеріальну шкоду на користь ОСОБА_5 - 41804 гривень, ОСОБА_3 - 49996 гривень, ОСОБА_6 - 138919 гривень, ОСОБА_4 - 43126 гривень;

- зобов'язати відповідачів - фізичних осіб - сплатити позивачам шкоду, яка була визначена судовими рішеннями: ОСОБА_8 - сплатити ОСОБА_5 1800 гривень заподіяної шкоди; ОСОБА_21 - сплатити ОСОБА_5 1691 гривень; ОСОБА_20 - сплатити ОСОБА_3 998 гривень; ОСОБА_18 - сплатити ОСОБА_3 1335 гривень; ОСОБА_15 - сплатити ОСОБА_6 1945 гривень; ОСОБА_14 - сплатити ОСОБА_6 1602 гривень; ОСОБА_19 - сплатити ОСОБА_6 1088 гривень; ОСОБА_10 - сплатити ОСОБА_6 796 гривень; ОСОБА_11 - сплатити ОСОБА_6 740 гривень; ОСОБА_17 - сплатити ОСОБА_6 273 гривень; ОСОБА_12 - сплатити ОСОБА_4 3377 гривень.

Внаслідок такого тривалого невиконання судових рішень через бездіяльність відділу ДВС Тячівського РУЮ позивачі втратили роботу та мають вимушену перерву трудового стажу; створене ними підприємство, яке було правонаступником КСП, припинило існування. Позивачі протягом тривалого часу прикладають значних зусиль для відновлення своїх порушених прав. Такі дії завдали позивачам душевних страждань та значної моральної шкоди, яку вони просили відшкодувати за рахунок держави в розмірі 800000 гривень, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 по 200000 гривень кожному.

Рішенням Хустського районного суду від 17 березня 2014 року, з врахуванням ухвали Хустського районного суду від 17 липня 2014 року про виправлення описки, позови задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 36444 гривень матеріальної шкоди, з якої на користь: ОСОБА_3 - 9111 гривень, ОСОБА_4 - 9111 гривень, ОСОБА_6 - 18222 гривень. Стягнуто з відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області на користь ОСОБА_5 - 41804 гривень матеріальної шкоди, ОСОБА_3 - 49996 гривень матеріальної шкоди, ОСОБА_6 - 138919 гривень матеріальної шкоди, ОСОБА_4 - 43126 гривень матеріальної шкоди. Стягнуто з відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області на користь кожного з позивачів по 15000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Зобов'язано Державну казначейську службу України здійснити перерахунок на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у розмірі по 15000 гривень кожному із Державного бюджету України шляхом її безспірного списання із рахунку відділу ДВС Тячівського РУЮ. В решті позовних вимог відмовлено.

За результатами розгляду апеляційних скарг на зазначене рішення, які були подані Державною казначейською службою України та ОСОБА_7, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 4 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 було відхилено, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України було задоволено частково. Рішення Хустського районного суду від 17 березня 2014 року - змінено - виключено з резолютивної частини вказівку про зобов'язання Державної казначейської служби України здійснити перерахунок на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у розмірі по 15000 гривень кожному із Державного бюджету України шляхом її безспірного списання із рахунку відділу ДВС Тячівського РУЮ. В решті рішення залишено без змін.

У березні 2015 року на рішення суду першої інстанції подало апеляційну скаргу Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області. Зазначає, що оскільки Тячівський РВ ДВС не має рахунків, з яких можуть бути стягнуті визначені рішенням суду кошти, а головним розпорядником коштів є Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області, тому вважає, що рішенням суду вирішено питання про права та обов'язки апелянта. Ухвалою від 7 квітня 2015 року було відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, який також представляє інтереси інших позивачів, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до висновку, що апеляційне провадження у справі слід закрити виходячи з наступного.

Предметом розгляду у даній цивільній справі була бездіяльність відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції, яка виражалась у невиконанні цілого ряду судових рішень, ухвалених на користь позивачів, внаслідок чого останні зазнали матеріальної та моральної шкоди.

Районні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є органами державної виконавчої служби; є юридичними особами. Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців (ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу»). Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом (ст. 4 ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (п.28) при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідач - це особа, до якої звернуто позовну вимогу та яка, на думку позивача, порушила його права.

Вимога позивачів була звернута саме до відділу виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції як органу, який здійснює виконання рішень суду, і державними виконавцями якого не виконувалися судові рішення, ухвалені на користь позивачів. Жодних вимог до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області не заявлялось, оскільки останнє не здійснює виконання судових рішень. Жодних зобов'язань на Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області судовим рішення не покладено. Таким чином, рішенням Хустського районного суду від 17 березня 2014 року права чи обов'язки Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області не вирішені.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Державну казначейську службу України до участі у справі залучено в силу того, що виконання рішень про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» районні відділи відповідних управлінь юстиції мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначено «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. При виконанні судового рішення Державна казначейська служба здійснює відповідні операції з коштами державного та місцевих бюджетів у передбаченому порядку.

У листі від 26.04.2013 № 5-10/4559-10298 Державна казначейська служба України звернула увагу органів Казначейства, що у випадку, коли боржниками за судовими рішеннями є, зокрема, районні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції, необхідно звертатись до відповідного суду для зміни способу і порядку виконання рішення шляхом визначення боржником за такими судовими рішеннями відповідні управління юстиції області, які мають рахунки з яких можливе таке стягнення.

Управління Державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області звернулось до Хустського районного суду із заявою, в якій просить допустити зміну порядку виконання рішення Хустського районного суду від 17.03.2014 - змінити проведення стягнення з відділу Державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції на Головне управління юстиції у Закарпатській бласті (т. 4 а.с.250-255).

Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області зазначає, що є головним розпорядником коштів, і стягнення коштів на виконання рішення Хустського районного суду від 17.03.2014 буде проводитись з рахунків управління, а тому вважає, що рішенням суду вирішено питання про права та обов'язки управління.

Однак, питання необхідності стягнення коштів саме з рахунків Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області виникло лише на стадії виконання рішення суду, виходячи з визначеного законодавством порядку фінансування органів ДВС, і це питання не стосується власне спору по суті, вирішеного щодо належного відповідача.

Доводи, якими обгрунтовується апеляційна скарга, не можуть бути враховані, оскільки не стосуються власне дій Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, яке не є суб"єктом правідносин, що виникли між позивачами та відділом Державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції в процесі виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково мають, зокрема, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 304, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційне провадження за скаргою Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на рішення Хустського районного суду від 17 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :