АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/417/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г. , Подороги В. М.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про поновлення на роботі у зв'язку з незаконним звільненням та виплату компенсації за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

15 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ПАТ «СК «Еталон» про поновлення на роботі у зв'язку з незаконним звільненням та виплату компенсації за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування зазначених вимог вказав, що він з 21 листопада 2013 року працював у відповідача на посаді директора Регіонального Управління страхування по Черкаській області.

З 6 червня 2014 року з ініціативи керівництва, за його згодою, він був переведений на нижчу посаду - директора центру продажів у складі РУС по Черкаській області. На початку липня 2014 року від нього стали вимагати заяву про звільнення, на що він відповідав відмовою.

14 липня 2014 року на адресу його керівника у м. Черкаси було надіслано лист попередження про звільнення його з посади за скороченням у зв'язку зі змінами в організаційній структурі і скороченням посади директора центру продажів у складі РУС по Черкаській області.

15 вересня 2014 року на електронну пошту його керівника був надісланий наказ про його звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України.

16 вересня 2014 року на його банківську картку надійшли кошти в розмірі місячного посадового окладу, але що саме входить у цю суму йому невідомо.

З 22 вересня 2014 року у ПАТ «СК «Еталон» рішенням Нацкомфінпослуг України введено тимчасову державну адміністрацію.

Вважає, що реальні зміни в організації виробництва та праці насправді відсутні, тобто має місце порушення норм п.1 ст. 40 та ст. 49 КЗпП України. Йому не було запропоновано іншої роботи в ПАТ «СК «Еталон», навіть страховим агентом, водієм чи кур'єром. Йому не було надано копію наказу про звільнення, а тому дії відповідача щодо його звільнення є незаконними.

Просив суд поновити його на раніше займаній посаді та виплатити йому грошову компенсацію за вимушений прогул.

В суді першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати незаконним наказ ПАТ «СК «Еталон» №101 зв-к від 165 вересня 2014 року про його звільнення з посади директора Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області, поновити його на цій посаді та стягнути з відповідача па його користь грошову компенсацію за час вимушеного прогулу.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24 грудня 2014 року в задоволення позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_6 вказав, що реальні зміни в організації виробництва та праці відсутні, тобто має місце порушення норм п.1 ст.40 КЗпП України та ст. 49-2 КЗпП України.

Крім того, йому не було запропоновано іншої роботи в ПАТ «СК «Еталон», навіть роботи страховим агентом за угодою ЦПХ чи водієм, кур'єром, тощо, чим порушено норми діючого матеріального права та його конституційні права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, що зявились, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивача були дотримані вимоги чинного законодавства щодо звільнення осіб за п.1 ст. 40 КзпП України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 64 ГК України закріплено право власника або уповноваженого ним органу на визначення чисельності працівників і штатного розпису.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яка регламентує розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або плату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

З наказу №104 пр-к ПАТ «СК «Еталон» від 21.11.2013 року та трудової книжки ОСОБА_6 вбачається, що 21 листопада 2013 року позивача було прийнято на роботу в ПАТ «СК «Еталон» на посаду директора управління страхування по Черкаській області з 21 листопада 2013 року.

На підставі наказу №17 пд-к від 5 червня 2014 року ОСОБА_6 було переведено на посаду директора Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області.

Наказом № 49/1 ПАТ «СК «Еталон» від 11 липня 2014 року «Про внесення змін у штатний розпис у зв'язку із скороченням посад», з метою вдосконалення системи управління та оптимізації штатної структури та з урахування результатів господарської діяльності, з 15 вересня 2014 року внесено зміни у штатний розпис ПАТ «СК «Еталон» та виключена посада «директор Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області» -1 одиниця.

14 липня 2014 року позивачу було направлено повідомлення №07/2014 від 14 липня 2014 року про скорочення посади, з якого вбачається, що у зв'язку з запланованими змінами в організаційній структурі ПАТ «СК «Еталон», а саме припинення діяльності Черкаської дирекції з продажу у складі Управління страхування по Черкаській області, його попереджено про наступне звільнення з посади директора Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, що відбудеться 15 вересня 2014 року.

З акту про відмову від підпису про отримання повідомлення від 14 липня 2014 року, складеного директором УС по Черкаській області ОСОБА_7 та заступником директора УС по Черкаській області ОСОБА_8 вбачається, що в присутності останніх 14 липня 2014 року ОСОБА_6 було зачитане повідомлення про заплановане скорочення посади, що отримане на електронну пошту директора УС по Черкаській області ОСОБА_7 ОСОБА_6 з повідомлення ознайомився, однак від підпис про отримання повідомлення відмовився, нічим не мотивуючи свою відмову.

У відповідності до заяви ОСОБА_6 від 08.09.2014 року, адресованої начальнику відділу роботи з персоналом ОСОБА_9, він, у зв'язку зі звільненням та неможливістю отримати трудову книжку особисто, просив надіслати її на вказану ним у заяві поштову адресу.

Наказом ПАТ «СК «Еталон» №101зв-к від 15 вересня 2014 року ОСОБА_6, директора Черкаської дирекції з продажу Управління страхування по Черкаській області, звільнено з роботи 15 вересня 2014 року в зв'язку із скороченням штату, п.1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_6 з даним наказом ознайомлений про що свідчить його підпис в даному наказі.

Цим же наказом встановлена виплата ОСОБА_6 компенсації за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України.

З хронології вказаних подій, які знаходять своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами, вбачається, що позивач вчасно, 14 липня 2014 року, тобто за два місяці до майбутнього скорочення, персонально був повідомлений про наступне вивільнення, як це передбачено нормами ст. 49-2 КЗпП України.

Про те, що на адресу його керівництва 14 липня 2014 року надійшло повідомлення про його майбутнє звільнення позивач, також, вказує у своїй позовній заяві.

Твердження апелянта, що йому не було запропоновано іншої роботи в ПАТ «СК «Еталон» спростовується довідкою ПАТ «СК «Еталон» від 30 жовтня 2014 року про те, що в період з 1 липня 2014 року по день складання даної довідки вакантні посади в діючому штатному розкладі Товариства відсутні, тобто працевлаштування апелянта на момент його звільнення було неможливим. Інших належних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині, апелянтом надано не було.

Таким чином, встановивши, що при звільненні позивача не були порушені вимоги трудового законодавства, суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Вірним є висновок районного суду і про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про поновлення на роботі, в задоволенні якої позивачу було відмовлено, а тому і дана вимога задоволенню, також, не підлягає.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для її задоволення, тому суд апеляційну скаргу її відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :