Справа № 359/8812/14ц Головуючий у І інстанції Муранова- Лесів І.В.
Провадження № 22-ц/780/1449/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб
Категорія 38 18.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.

за участі секретаря Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1, Бориспільського міськрайонного управління юстиції в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Гапоненко Сергій Васильович та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із вказаним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 помер син позивача ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Чоловік позивача ОСОБА_7 реалізував право на спадщину шляхом звернення з заявою до нотаріуса.

ІНФОРМАЦІЯ_9 чоловік позивача ОСОБА_7 помер і не встиг отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадкову квартиру.

Позивачу перейшло у спадщину право зареєструвати право власності на вказану квартиру в Реєстраційній службі Бориспільського району Київської області. Після смерті свого чоловіка вона вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але не може оформити спадщину сина ОСОБА_6 у нотаріуса, оскільки знайома її сина відповідач по справі ОСОБА_3 вирішила відсудити згадану квартиру і ще за життя чоловіка позивача ОСОБА_7 звернулась до суду з надуманим позовом про визнання за нею права власності.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено, проте рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року було визнано за відповідачем ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

За касаційної скаргою позивача Вищий спеціалізований суд України ухвалою від 06 березня 2014 року зупинив виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року в частині вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру.

За заявою відповідача ОСОБА_3 від 18 березня 2014 року та на підставі зазначеного рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Гапоненком С.В. 20 березня 2014 року було прийнято рішення і виготовлено Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04 червня 2014 року було скасовано вищезгадане рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року, а справа повернута на новий розгляд до суду першої інстанції, а також, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 був залишений без розгляду з підстав повторної неявки позивача в судове засідання.

15 липня 2014 року позивач звернулась до Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про скасування запису про реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3 у зв'язку із скасуванням судового рішення, що було підставою для здійснення реєстраційних дій, проте отримала відмову з пропозицією вирішення спору в суді.

Крім того, позивач зазначає, що з метою протиправного позбавлення її спадщини відповідач ОСОБА_3 23 липня 2014 року продала спірну квартиру відповідачу ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №794, яка в цей же день прийняла рішення №14629843 і внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №6427050 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 Позивач стверджує, що реєстрацією права власності на спірну квартиру відповідачем ОСОБА_3 і наступним укладенням договору купівлі-продажу квартири на користь відповідача ОСОБА_1, її було позбавлено права на спадщину, яке підлягає захисту в судовому порядку.

У зв»язку із наведеним, позивач ОСОБА_2 просила суд :

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 23 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 794;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14629843 від 23 липня 2014 року та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, запису за № 6427050 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1;

- скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Бориспільського МРУЮ Київської області Гапоненко Сергія Васильовича, індексний номер 11784679 від 20 березня 2014 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1;

- витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 були законними, так же як і дії нотаріуса щодо реєстрації та укладення договору купівлі-продажу.

Також не погоджується із твердженням суду про те, що ОСОБА_1 знала про наявність спору щодо квартири на час оформлення договору купівлі-продажу.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на порушення судом норм процесуального права, яке полягало в тому, що суд не розглянув її клопотання про відкладення розгляду справи і розглянув справу за її відсутності.

На підставі викладеного позивач просила скасувати вказане рішення суду та закрити провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 30 років помер ОСОБА_6 (а.с.9,134-зворот).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина до складу якої увійшла в тому числі квартира АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 червня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий №3-155, зареєстрованим в Комунальному підприємстві «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» 08.07.2011 року, реєстраційний номер 3642466 (а.с.11,12,137).

Згідно з довідкою №595, виданої 13.06.2013 року Виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_6 був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_6 з 2007 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 в складі сім'ї: ОСОБА_7, 1956 року народження, - голова двору, ОСОБА_2, 1960 року народження, дружина, ОСОБА_10, 1979 року народження (а.с.135).

З матеріалів спадкової справи №239 за 2012 рік відкритої в Бориспільській районній державній нотаріальній конторі Головного управління юстиції у Київській області після смерті ОСОБА_6 встановлено, що 15 червня 2012 року його батько ОСОБА_7 звернувся до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, право на спадщину за законом якого підтверджується повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №8 від 27.06.2012 року та записом акту про народження №31 від 23.12.1981 року (а.с.133,139-141).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори)за №30782330 від 5.06.2012 року, яку надала Бориспільська районна державна нотаріальна контора, інформація щодо заповіту ОСОБА_6 у Садковому реєстрі відсутня (а.с.135-зворот).

Крім того, з матеріалів вказаної спадкової справи встановлено, що позивач ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5, мати померлого спадкодавця ОСОБА_6, 27.06.2012 року звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою, в якій відмовилась від належної їй частки спадщини на користь батька спадкодавця - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.133-зворот).

Як вбачається з дослідженої зазначеної спадкової справи відповідач ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_7, також звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою від 06 липня 2013 року, в якій зазначила, що приймає спадщину, яка залишилась після смерті її цивільного чоловіка ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.134).

04 серпня 2012 року відповідач ОСОБА_3 повторно звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою, в якій повідомляла, що вона звернулась до Бориспільського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та просила не видавати свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям померлого ОСОБА_6 до закінчення розгляду цивільної справи (а.с.142).

Рішенням Бориспільського міськрайоного суду Київської області від 28 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру було відмовлено (а.с.16-17).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від грудня 2009 року до дня смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_10, а також визнано за відповідачем ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.18-21).

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України від 06 березня 2014 року було зупинено виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року в частині вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру (а.с.22).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04 червня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2013 року та рішення колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.24-30).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 у вищевказаній справі був залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача ОСОБА_3 в судове засідання (а.с.82).

Проте після зупинення Вищим спеціалізованим судом України виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року, на підставі зазначеного вище рішення Апеляційного суду Київської області, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру, за заявою відповідачки ОСОБА_3 державним реєстратором Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Гапоненком С.В. 20 березня 2014 року було прийнято рішення №11784679 про державну реєстрацію права власності і виготовлено Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19304785 (а.с.67-зворот,а.с.100).

23 липня 2014 року відповідач ОСОБА_3 продала спірну квартиру відповідачу ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №794 (а.с.95).

За змістом п.2 вказаного договору купівлі-продажу квартира, що відчужується, належить Продавцю - ОСОБА_3 на підставі Рішення Апеляційного суду Київської області по справі №22-ц/780/980/14 від 12.02.2014 року, яке набрало законної сили 12 лютого 2014 року. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав за №5049973 від 18.03.2014 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 19304785 від 20.03.2014 року.

Крім того, за змістом п.п.5,6 договору купівлі-продажу продавець стверджує, в тому числі, що квартира, яка є предметом цього договору, на момент його укладання в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб не має, а також, що внаслідок купівлі-продажу зазначеної квартир, не буде порушено прав і законних інтересів інших осіб.

Однак, як встановлено зі змісту вказаного договору купівлі-продажу судом встановлено, що відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було відомо про те, що право власності на квартиру було набуто продавцем ОСОБА_3 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року, копія якого була надана приватному нотаріусу ОСОБА_5 для укладення договору (а.с.96-99), а отже було відомо про те, що щодо вказаної квартири існує спір між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2

23 липня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 прийняла рішення №14629843 і внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №6427050 про реєстрацію права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_1, що підтверджується Інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27812334 від 08.10.2014 року (а.с.67-68).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири рішення суду, на підставі якого позивач набула право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, втратило свою законну силу в силу вимог ст.349 ЦПК України, а отже у позивача не було права відчужувати зазначене нерухоме майно.

Суд прийшов до переконання, що заявлені позивачем ОСОБА_2 вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач як спадкоємець ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 та не встиг оформити право на спадкову квартиру АДРЕСА_1, яку він успадкував після смерті ОСОБА_6, успадкувала усі майнові права, що належали ОСОБА_7 на день смерті, в тому числі право на спірну квартиру, в зв'язку з чим вправі витребувати її від відповідача ОСОБА_1 за правилами ст.388 ЦК України.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду, оскільки вони зроблені на підставі повно і всебічно встановлених обставин справи, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку. Так при ухваленні рішення суд першої інстанції правильно керувався наступними нормами права.

Відповідно до ч.1 ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Верховний Суд України в своїх правових позиціях, викладених у постанові від 16 квітня 2014 року, зазначає, що за змістом цієї норми закону (ч.1 ст.388 ЦК України) майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Відповідно до правових позиції Верховного Суду України, наведених у постанові від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Захист права власності, до якої входить ст.388 ЦК Украни). Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України, яка на даний час виключена). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 392 ЦК України також передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону«Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Апеляційна скарга не містить в собі доводів, які б свідчили про неправильне застосування судом вказаних вище норм матеріального права.

Та обставина, що суд у своєму рішенні зазначив про обізнаність ОСОБА_1 про існування спору щодо квартири, жодним чином не впливає на висновки суду про задоволення позову, оскільки суд задовольнив позов не з підстав того, що покупець знав про існування спору і внаслідок цього є недобросовісним покупцем, а з підстав незаконного вибуття майна із володіння спадкоємця.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справу за відсутності ОСОБА_1 не можуть бути підставою для скасування рішення суду відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308,312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді