АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Кривчун Т.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування спільним майном, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 15 грудня 2014 року (а.с. 34-37), просила визначити розмір ідеальних часток в праві спільної сумісної власності на квартиру-секції АДРЕСА_1 за нею на 3/1000 частини, а за ОСОБА_3 на 2/1000 частини; визнати за нею право власності на 3/1000 частини в секції АДРЕСА_1; встановити наступний порядок користування приміщеннями секцій: в її особисте користування надати житлову кімнату АДРЕСА_1, в особисте користування ОСОБА_3 надати житлову кімнату АДРЕСА_1, у спільне користування надати коридор та санвузол; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 01 серпня 2008 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період їх спільного проживання 25 липня 2012 року ними було придбано кімнати АДРЕСА_1, що складають 1/200 частину від всієї будівлі гуртожитку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2014 року розірвано шлюб між нею та відповідачем.

Зазначала, що після розірвання шлюбу вони стали проживати в різних кімнатах. Вона разом з донькою проживає у кімнаті АДРЕСА_1 площею 16,7 кв.м., а ОСОБА_3 - у кімнаті АДРЕСА_1 площею 11,2 кв.м. Коридор та санвузол знаходяться у їх спільному користуванні.

Вважає, що у зв'язку зі спільним проживання з донькою її частка у праві спільної сумісної власності підлягає збільшенню, а саме до 3/1000 частини.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено.

Визначено розмір ідеальних часток в праві спільної сумісної власності на квартиру-секції АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на 3/1000 частини, за ОСОБА_3 на 2/1000 частини.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/1000 частки в секції АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/1000 (1/500) частки в секції АДРЕСА_1.

Встановлено наступний порядок користування приміщеннями секції: виділено в особисте користування ОСОБА_3 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 житлову кімнату АДРЕСА_1 площею 16,7 кв.м.; виділено в особисте користування ОСОБА_3 житлову кімнату АДРЕСА_1 площею 11,2 кв.м.

В спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишено коридор площею 2,7 кв.м. та санвузол пл..3,1 кв.м.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішенняв апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме недоведеність порушення прав позивача, безпідставність зменшення частки відповідача у праві спільної сумісної власності, відсутність доказів витрат позивача на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2008 року по 24 квітня 2014 року. В шлюбі народилася донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу у відповідності до договору купівлі-продажу (а.с. 8) від 25 липня 2012 року подружжям було придбано 1/200 частину в праві власності на будівлю гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, а саме дві кімнати АДРЕСА_1 житловою площею 16,7 кв. м. та АДРЕСА_1 житловою площею 11,2 кв.м., санвузол площею 2,7 кв.м. та коридор площею 3,1 кв.м.

Після розірвання шлюбу, сторони не дійшли згоди з приводу користування спільною квартирою і фактично визначили між собою порядок користування квартирою: ОСОБА_4 проживає в кімнаті АДРЕСА_1 площею 16,7 кв.м. разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_3 займає кімнату АДРЕСА_1 площею 11,2 кв.м., коридор та санвузол знаходяться в спільному користуванні сторін.

Згідно висновку експертного будівельно- технічного дослідження дослідження №158 складеного 01.10.2014 року судовим експертом ОСОБА_6 розподіл секції АДРЕСА_1 між двома співвласниками з технічної точки зору, не представляється можливим.

У відповідності до вищевказаного висновку експерт надає можливий варіант з технічної точки зору встановлення порядку користування секцією між двома співвласниками (без переобладнань).

За висновком експерта можливим є виділення в особисте користування на першу частину, що складає 3/1000 частки виділити житлову кімнату АДРЕСА_1 площею 16,7 кв.м. В особисте користування на другу частину, що складає 2/1000 частки виділити кімнату АДРЕСА_1 11, 2 кв.м. а коридор площею 2,7 кв.м. та санвузол площею 3,1 кв.м. залишити в спільному користуванні сторін.

У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям на час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст. 69 дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна , що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя , частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена , якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син,дочка, за умови, що розмір аліментів , які вони одержують , недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що її частка у праві спільної сумісної власності підлягає збільшенню у зв'язку з проживанням з нею неповнолітньої доньки, а за відсутності згоди сторін щодо порядку користування майном, такий порядок має бути встановлений у судовому поряду у спосіб, визначений експертом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апелянта щодо відсутності спору щодо розподілу спільного нерухомого майна та порядку його користування суперечать дійсним обставинам справи.

Так, ОСОБА_3 у суді першої інстанції заперечував проти поділу спільного майна подружжя та передачі ОСОБА_4 у власність 3/1000 частини спільного майна, що вказує на відсутність згоди щодо визначення часток сторін у праві спільної сумісної власності та щодо подальшого користування квартирою-секції АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на недостовірні відомості надані позивачем щодо оплати комунальних послуг жодним чином не спростовує висновків місцевого суду, оскільки вони не були покладені судом в основу оскаржуваного рішення.

Порядок виховання дитини та визначення місця її проживання, на що звертає увагу апелянт, оскаржуваним рішенням не вирішувалось. При цьому вказаним рішенням жодним чином не обмежується право ОСОБА_3, як батька малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, на участь у її вихованні на рівних з ОСОБА_4

Посилання апелянта на безпідставність збільшення частки позивача у праві спільної сумісної власності спростовуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

Так, з урахуванням того, що згідно зі ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена , якщо з нею, ним проживають діти, то колегія суддів вважає відступлення суду першої інстанції від засади рівності часток подружжя правомірним з огляду на наявність обставин, що мають істотне значення.

Твердження апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення з ОСОБА_3 витрат ОСОБА_4 на правову допомогу є неспроможними.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Витрати позивача на правову допомогу підтверджуються договором №01/09 від 19 вересня 2014 року про надання юридичних послуг (а.с.39-40) та квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с. 41), відповідно до яких ОСОБА_4 сплатила 3000 грн. за правову допомогу ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про помилковість судового рішення спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України як підстави для скасування або зміни рішень.

Керуючись ст. ст. 205 ч.1 п.6, 303 ч.1, 307 ч.1 п.4, 310 ч.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.Ю. Кузнєцова

Т.О. Кривчун

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: