Номер провадження: 22-ц/785/6494/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014р. ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом та після його уточнення просила: визнати спільним майном подружжя кошти, які знаходяться на рахунках відповідача в ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором SAMDN3979 на рахунку 2173 у розмірі 20 000 доларів США та 446.00 доларів США у вигляді процентів, за договором SAMDNWFD100 на рахунку 4226 у розмірі 120 000,00 грн. та 5 684,38 грн. у вигляді процентів; розділити між нею та відповідачем кошти у сумі 20 446,00 доларів США та 125 684,38 грн. по 10 223,00 доларів США і 62 842,19 грн. кожному з них; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 10 223,00 доларів США та 62 842,19 грн. та судові витрати у справі, а/с. 96.

Зазначала, що з 06.10.2001р. по 29.07.2014р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей.

За час перебування у шлюбі ними були набуті кошти у сумі 20 000 доларів США та 120 000,00 грн., які відповідач тримав на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк».

На її вимоги поділити ці кошти відповідач відмовився та розпорядився ними за своїм розсудом.

Посилаючись на ці обставини позивачка просила про задоволення її вимог.

Відповідач позов не визнав, стверджував, що після зняття грошей з рахунків, він 11.07.2014р. кошти залишив позивачці на утримання спільних дітей.

Рішенням суду від 09.06.2015р. позов задоволено частково: визнано спільним майном подружжя кошти в сумі 20 446,00 доларів США та 125 684,38 грн, що знаходилися на депозитних рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя відповідача; ці кошти поділено між сторонами порівну; стягнуто з відповідача на користь позивачки 10 223 доларів США й 62 842,19 грн. та судові витрати у справі на суму 3 775,80 грн.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивачки, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням закону, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що сторони під час шлюбу та їх спільного проживання зібрали грошові кошти у сумі 20 000 доларів США та 120 000 грн., які відповідач тримав на рахунках в банку за договорами банківського вкладу. Зазначені кошти відповідач в період з 11.06.2014р. по 11.07.2014р., тобто після припинення сторонами шлюбних стосунків, забрав з банку та розпорядився ними на свій розсуд.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Висновок суду про те, що зазначені кошти є обєктом права спільної сумісної власності сторін є вірним і в апеляційній скарзі не оспорюється.

У апеляційній скарзі фактично оспорюється лише незаконність поділу цих коштів та їх розміру, оскільки, як зазначив відповідач у апеляційній скарзі, «після різкої дестабілізації економічної ситуації в країні в 2014р. та поширення чуток про те, що банки не будуть повертати депозити населенню, перебуваючи у шлюбі, в інтересах дитини, він достроково припинив депозитні договори з ПАТ КБ «ПриватБанк» та в строк з 11.06.2014р. по 04.07.2014р. отримав в банківській установі грошові кошти готівкою в сумі 20 044,38 доларів США, а 10.07.2014р. отримав готівкою 115 000 грн. (тобто не ті суми, які вказані в рішенні суду). Всі зняті з депозитних рахунків кошти він залишив саме позивачці та дітям.

При цьому апелянт посилається на те, що позивачка не довела підставу свого позову, а суд при вирішенні спору надав перевагу доказам, наданим позивачкою.

Однак ці доводи апеляційної скарги є безпідставними, вони фактично були предметом дослідження у суді першої інстанції і мотивовано ним відхилені, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Пленум Верховного Суду України у п.30 постанови №11 від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розяснив, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, депозитні вклади на імя ОСОБА_2 в сумі 20 000 доларів США та 120 000,00 грн. були відкриті під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі і спільного сумісного проживання, коли ці кошти біли нажито.

За вказаними коштами банком були нараховані проценти на суму 446.00 доларів США та 5 684,38 грн. відповідно.

11.06.2014р. ОСОБА_2 зняв з рахунку 2173 грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, проценти на суму 446,00 доларів США та передав їх на свою депозитну картку 340025840, з якої на протязі з 11.06.2014р. по 04.07.2014р. зняв їх.

10.07.2014р. він же зняв з рахунку 4226 120 000,00 грн. та 5 684,38 грн. процентів та перевів їх на свою депозитку картку 119557 з якої також зняв ці кошти.

Ці висновки суду підтверджені виписками по рахункам ОСОБА_2 та спростовують доводи апеляційної скарги відповідача.

Надаючи зібраним у справі доказам, у їх сукупності, оцінку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку і про те, що грошові кошти були відповідачем зняті у період коли сторони не вели спільне господарство, тобто коли вони фактично припинили подружні стосунки, та не були витрачені на потреби сімї.

Цей висновок суду є правильним, він належним чином мотивований в рішенні суду, з чим погоджується і суд апеляційної скарги, а доводами апеляційної скарги цей висновок суду не спростовано.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянт у апеляційній скарзі стверджує, що він в період спільного проживання з позивачкою зняв зазначені кошти та передав їх дружині та дітям.

Проте на підтвердження цих своїх доводів він не надав суду жодного доказу, хоча законом на ньому також покладено обовязок довести ці обставини, оскільки як правильно судом встановлено ці кошти відповідач зняв, коли сторони фактично припинили подружні стосунки.

Судом першої інстанції повно й всебічно встановлені обставини справи, зібраним доказам дана належна оцінка.

Відповідно до положень ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом на всій території України.

У даному випадку законами України не передбачено використання іноземної валюти, тому у суду першої інстанції не було законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 10 223,00 доларів США.

Тому апеляційний суд змінює рішення суду у цій частині та стягує з відповідача на користь позивачки 217 444.91 грн., що еквівалентно 10 223,00 доларів США, за офіційним курсом Національного банку України на час ухвалення рішення апеляційного суду, за 100 доларів США - 2127,0167 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 червня 2015 року змінити у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 10 223,00 доларів США та у цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 217 444,91 грн., що еквівалентно 10 223,00 доларів США.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

ОСОБА_4

ОСОБА_5