Справа № 367/7937/14 Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/3042/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 22.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів - Суханової Є.М., Данілова О.М.

При секретарі Нагорній Г.О.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Національного університету Державної податкової служби України , третя особа ; ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування ордеру на заселення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 03 липня 2001 року на підставі спільного рішення ректорату і профспілкового комітету Академії ДПС України (зараз Національний університет державної податкової служби України від 05 січня 2001 року та наказу Академії ДПС України №280 від 15 лютого 2001 року ОСОБА_4 був виданий Ордер №7 на житлову площу в гуртожитку Академії ДПС України:-однокімнатну ізольовану квартиру житловою площею 17,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на право зайняття її сімєю з 2-х чоловік: ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Позивач зазначає, що він проживає в квартирі , та зареєстрованій за місцем проживання з 11 грудня .2002 року . Як зазначає позивач , що гуртожиток належить до виду гуртожитків для проживання сімей. Крім того, зазначає, що поселення відповідачем ОСОБА_3 до спірної ізольованої кватири , було здійснено без його згоди та без спільного рішення адміністрації й профспілкового комітету, що не відповідає діючим нормам законодавства України.

Позивач просив визнати недійсним та скасувати виданий Державною податковою адміністрацією України Національного Університету ДПС України ордер на ім.»я ОСОБА_3 для поселення в кімнаті 203 починаючи з 04 вересня 2014 року визнати право ОСОБА_2 на виключно письмову форму надання ним згоди на підселення та проживання третіх осіб у квартирі №203 гуртожитку по вул. Садовій, 86-а у м. Ірпінь; судові витрати покласти на Відповідача.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду , ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, та постановити рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст.ст.74,76,77 ЦПК України сторони були повідомлені про день та час

розгляду справи за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місяця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних , сімейних , трудових відносин .

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а втручання публічної влади у здійснення цього права допускається у виключних випадах, в тому числі задля захисту прав та свобод інших осіб.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом. відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло і це право повною мірою поширюється також на мешканців гуртожитків, які проживають у гуртожитках на законних підставах відповідно до статей

9, 34, 60, 128 і 129 Житлового кодексу Української РСР та положень Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" .

Відмовляючи в задоволенні позову , суд виходив з того, що під час поселення ОСОБА_3 до спірної квартири порушень прав позивача не було, і ордер виданий ОСОБА_3 відповідає вимогам діючого законодавства

Однак такі висновки суду не відповідають вимогам законодавства , обставинам справи.

Як видно із матеріалів справи , 03 липня 2001 року на підставі спільного рішення ректорату і профспілкового комітету Академії ДПС України (зараз Національний університет державної податкової служби України) від 05 січня 2001 року та наказу Академії ДПС України №280 від 15 лютого 2001 року ОСОБА_4 був виданий Ордер №7 на жилу площу в гуртожитку на право зайняття з сім»єю з 2-х осіб , ОСОБА_4,ОСОБА_2, жилої площі в гуртожитку Академії ДПС України в

м. Ірпінь по вул.. Садова , буд.86-«А» однокімнатної ізольованої квартири № 203 жилою площею 17,2 кв.м. . Ордер дійсний протягом 30 днів( а.с. 9, 22) .

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно п. 4 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208 (далі Положення №208), гуртожитки підрозділяються на два види: для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей).

Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.

Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Відповідно до ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконком районної, міської, районної в місті ради видає громадянину спеціальний ордер , який є єдиною підставою для вселення в надане службове приміщення .

Відповідно до ч.ч. 9 - 13 розділу другого Примірного положення про гуртожитки , затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 208 від 03 травня 1986 року (чинній на час видачі ордеру ОСОБА_3В.) на даний час чинна редакція затверджена наказом № 84 від 27 квітня 2015 року Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі.

Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

11. Жила площа в гуртожитках надається в порядку черговості, що визначається адміністрацією підприємства, установи, організації та профспілковим комітетом і комітетом комсомолу.

12. Жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв.метрів на одну особу.

13. Громадянам, які вибули з гуртожитку у зв'язку з призовом на дійсну строкову військову службу, а також офіцерам, які вибули з гуртожитку у зв'язку з призовом із запасу на дійсну військову службу на строк до трьох років, повинна бути знову надана жила площа в гуртожитку, якщо після проходження військової служби вони повернулися на те ж підприємство, в установу, організацію.

Для вирішення питання, чи на законних підставах особи мешкають у гуртожитку, застосовуються загальні норми матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому.

У такому разі суд має застосовувати положення житлового законодавства, а саме: статей 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, згідно з якими на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Форму спеціального ордера встановлено Примірним положенням про гуртожитки.

Отже, відсутність рішення про надання житлового приміщення у гуртожитку та спеціального ордеру є обставинами, що унеможливлюють застосування норм Закону

№ 500-Vl.

Суд першої інстанції , відмовляючи у задоволенні позову про визнання ордеру недійсним , не з'ясував чи відповідає, лише за наявності рішення житлово- побутової комісії Національного університету ДПС України від 03 вересня 2014 року протокол № 7 ( а.с. 10,61-62) , виданий ОСОБА_3 ордер формі і змісту, встановленою діючим законодавством . При цьому як видно із протоколу, ОСОБА_3 на час надання йому ордеру, був забезпечений житлом у гуртожитку РОК « Сосновий бір»(смт Ворзель) ., тобто суд в повній мірі не перевірив обставини видачі ордеру на зайняття жилої площі у гуртожитку відповідно до 129 ЖК УРСР , частини другої пункту 10 Примірного положення про гуртожитки.

Відповідно до ст. 42 ЖК України жилі приміщення надаються лише особам, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків передбачених ст. 46 ЖК України.

Як видно із матеріалів справи , ОСОБА_3 не перебуває на квартирному обліку при виконкомі Ірпінської міської ради ( а.с. 5) .

Враховуючи що ордер ОСОБА_3 був виданий з порушенням вимог ст. 122 ЖК України, при відсутності спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету, сам ордер не відповідає формі і змісту , встановленою діючим на час надання Примірним положенням про гуртожитки , ОСОБА_3 не перебував і не перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і наданням ліжко-місця в ізольованій квартирі гуртожитку , яка не була вільною на час надання ордеру , чим порушуються права позивача ,тому ордер виданий на ім.я ОСОБА_3. є недійсним.

Відповідно до п. 17 Положення №208 громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім'ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним.

Разом з тим посилання Позивача на зазначений пункт Положення №208 є необґрунтованим, оскільки в даному пункті мова йде про громадян, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні. Як видно із матеріалів справи АДРЕСА_2 є ізольованою квартирою, статус якої , починаючи із 2001 року відповідач не оспорював , а відтак вимоги позивача в цій частині є необгрутованими і не підлягають задоволенню.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову визнання ордеру , виданого на ім.»я ОСОБА_3 недійсним , та про відмову у позові про в частині визнання за позивачем право на письмову згоду про надання згоди про підселення сторонніх осіб та проживання третіх осіб до спірної квартири .

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313 -316, 319, ЦПК України, ст..ст. 42,46,58, 59, 122, 128 ЖК України , колегія суддів ,-

В и р і ш и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2015 року скасувати . Ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Національного університету Державної податкової служби України , третя особа ; ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування ордеру на заселення задовольнити частково.

Визнати Ордер Державної податкової адміністрації України Національного Університету ДПС України виданого на ім.»я ОСОБА_3 для поселення в кімнаті 203 починаючи з 04 вересня 2014 року недійсним .

В іншій частині позову відмовити .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді