Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2015 Справа №607/20670/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

за участі секретаря Зубко О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі справу за позовом Державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач державне територіальне галузеве обєднання «Львівська залізниця» звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що дім колійного обхідника, що розташований за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, смт. Велика Березовиця, вул. Національного Відродження, будинок № 14а (далі Дім колійного обхідника), знаходиться на балансі відокремленого підрозділу «Чортківська дистанція колії» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» і відображений в самостійному балансі підрозділу; відноситься до виробничого фонду ВП «Чортківська дистанція колії». В травні 2014 року уповноважений представник Міністерства Інфраструктури України звернувся із заявою до Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської обл. з метою проведення державної реєстрації права власності за Державою Україна, в особі Міністерства Інфраструктури, на Дім колійного обхідника. Однак, згідно рішення державного реєстратора № 13324307 від 26 травня 2014 року в реєстрації права власності на згаданий вище об'єкт відмовлено. Підставою для відмови стала самочинна прибудова до Дому колійного обхідника під літерами «А1» та «А2», котру вчинили відповідачі. Права на проведення такої добудови вони не мали, земельна ділянка на якій здійснено будівельні роботи для цього їм не відводилась. Саме тому добудову слід знести і захистити таким чином його порушене право, вважає позивач.

У судовому засіданні представник позивача вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві.

ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив і пояснив, що добудову він провів ще у 2006 році. Позивачу про це було достеменно відомо і жодних претензій з даного приводу він не висував. Відповідач вважає, що вказаний позов поданий з порушенням трьохрічного строку позовної давності і простить на цій підставі відмовити у ньому.

ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову також заперечив і пояснив, що при здійсненні будівництва у нього був дозвіл ОСОБА_5 селищної ради і звів він лише одну кімнату. Окрім цього, за поданням Тернопільської дистанції колії розпорядженням органу приватизації № 40/20 від 29 липня 1999 року йому 30 липня 1999 року було видано свідоцтва про право власності на житло: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не зявились, надіславши на адресу суду зави про розгляд справи за їх відсутності в яких також вказують, що при її вирішенні спору покладаються на думку суду.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до переконання, що у позові слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 липня 1999 року, виданого начальником Тернопільської дистанції колії ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях належить квартира № 1 у будинку № 14 на вул. Національного Відродження в смт. В.Березовиця, Тернопільського р-н.

26 жовтня 2001 року виконавчий комітет ОСОБА_5 селищної ради Тернопільського р-н Тернопільської обл. виніс рішення № 51 яким надав дозвіл ОСОБА_2 на добудову до власної квартири № 1 в будинку № 14 на вул. Національного Відродження в смт. В.Березовиця.

Як вбачається фотокопії інвентаризаційної справи, Дім колійного обхідника перебуває у державній власності та на праві господарського відання у «Державна територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця».

23 лютого 2015 року комісією у складі головного інженера ВП «Чортківська дистанція колії», юрисконсульта ВП «Тернопільська дистанція колії», бригадира цеху будівель ВП «Чортківська дистанція колії», інженера-землевпорядника ВП «Чортківська дистанція колії» складено акт № 1. Ним встановлено, що до Дому колійного обхідника вчинено самовільну добудову. До цього акту також додається схема розташування службово-технічної будівлі де зображено як сам Дім колійного обхідника так і самовільні добудови (а.с.55).

Шляхом співставлення зазначеної схеми розташування службово-технічної будівлі та плану поверхів будівлі по вул. Національного Відродження, 14а у смт. В.Березовиця, котрий міститься у інвентаризаційній справі на Дім колійного обхідника (а.с.22), судом встановлено, що ця добудова була наявна на момент формування цієї інвентаризаційної справи, тобто 14 серпня 2008 року.

Саме з цієї дати позивач дізнався, або повинен був дізнатись про факти спірної добудови.

Відповідно до вимог ст. 256 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частини перша ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отож з 14 серпня 2008 року (момент формування інвентаризаційної справи на Дім колійного обхідника) розпочалось обчислення трьохрічного строку позовної давності в межах якого позивач мав можливість звернутись до суду з позовом про захист прав, порушених в результаті пошкодження свого майна.

Однак з таким позовом він звернувся до суду лише 11 грудня 2014 року, тобто з пропуском вказаного строку позовної давності.

Підстав поважності пропуску такого строку в поданій позовній заявіпозивач не наводить та про його поновлення не клопоче.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи викладене суд вважає підставним клопотання ОСОБА_1 про застосування до даного спору наслідків спливу строку позовної давності і вважає, що з цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 256, 257, 267 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 209, 210, 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В позові Державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна відмовити за пропуском строку позовної давності.

На винесене рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом 10 діб.

Головуючий суддяОСОБА_7