Справа № 234/6814/15-ц
Провадження № 2/234/3439/15
15 червня 2015 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області
у складі головуючого судді Михальченко А.О.,
при секретарі Вербовецькій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням -
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.10.2011р. вона є власником будинку АДРЕСА_1. У належному їй будинку окрім неї та її колишнього чоловіка ОСОБА_4, зареєстровані також її мати ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3, які є відповідачами по справі і які у належному їй будинку не мешкають більш ніж один рік без поважних причин, а про їх місцезнаходження відомо лише те, що вони виїхали до Російської Федерації. Враховуючи зазначене просила суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали до суду заяви у яких підтримали позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували та просили суд розглянути справу у їх відсутність.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується оголошенням у пресі від 09.06.2015р.. Про причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.10.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою С.С. за №5650, зареєстрованого у Краматорському міському БТІ 01.11.2011р. за №34823775, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1. (а.с. 8-9)
Згідно довідки Комітету Мікрорайону №6 від 27.04.2015р. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано пятеро осіб, а саме: ОСОБА_1 (позивач по справі), ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідачі по справі, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.3)
Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу.
Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них.
Відтак суд вважає, що відповідачі по справі є членами сімї позивача за кровним спорідненням.
Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України у відповідачів по справі виникло право користування житловим будинком АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, з тих підстав, що вони є членами її сімї і які постійно мешкали разом із нею.
Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Спеціальною підставою припинення права членів сімї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між ОСОБА_1 та відповідачами була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права на проживання у будинку позивача, а ні ж їх відсутність без поважних причин понад один рік.
З актів про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 07.05.2015р. за №№ 01-29/1490; 01-29/1489 вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, але не проживають у ньому - ОСОБА_2 з 05.03.2014р., а ОСОБА_3 з 01.05.2011р. (а.с. 4-7)
Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 Донецької області підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 406 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування жилим будинком АДРЕСА_1
Визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування жилим будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Краматорського
міського суду А.О. Михальченко