Справа № 523/7748/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2015 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1,в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання майна особистою приватною власністю, та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності, поділ майна подружжя, усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами в яких зазначив, що він з 02.08.1997р. по 28.10.2013р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 На даний час між ними існує спір щодо придбаного та збудованого під час шлюбу майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 та домоволодіння №7 по 1-ому Пересипському узвозу в м. Одесі. Позивач зазначає, що він на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2011р. за особисті грошові кошти в розмірі 233 523,50 грн. придбав зазначену вище квартиру. Вказані гроші є його особистим майном, оскільки він їх отримав за продаж земельної ділянки площею 0,0366 га. та домоволодіння № 9-а по вул. Обривистій в м. Одесі, за договором купівлі-продажу від 10.12.2011р., які йому належали в звязку з прийняттям спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 Відтак, позивач просить визнати квартиру його особистою приватною вл асністю. До реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 26.05.1997р. набула у власність 3/5 частин домоволодіння №7 по 1-ому Пересипському узвозу в м. Одесі, яке складалося з житлового будинку під літ. «А», площею 32,6 кв.м., та в якому вони з 26.04.1998р. та до цього часу зареєструвалися та постійно проживають в ньому. ОСОБА_2 вказує, що в період з 2001р. по 2007р.р. була проведена реконструкція старого будинку, проведена добудова до будинку, побудований гараж, демонтовано старий паркан та побудований новий, проведено облагородження прибудинкової території. В звязку з чим збільшилася площа будинку на 20,7 кв.м., в тому числі житлова на 13,3 кв.м., площа підсобних приміщень збільшилася на 40,7 кв.м., істотно покращилися житлові умови, істотно збільшилася вартість майна. Інспекцією ДАБК в Одеській області була зареєстрована декларація про готовність реконструйованого обєкту до експлуатації. Посилаючись на зазначені обставини та ст. 62 СК України ОСОБА_2 просить визнати домоволодіння обєктом спільної сумісної власності подружжя, та в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 предявлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

ОСОБА_2 (після розірвання шлюбу ОСОБА_3) О.В. не визнавши предявлені позовні вимоги ОСОБА_2 предявила до суду зустрічний позов в якому просить визнати за нею право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/8 частин вказаної квартири, просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля НОМЕР_1 в розмірі 10 000, 00 грн.

Зустрічний позов в частині зазначених вимог обґрунтований тим, що під час перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 12.02.2008р. було придбано 27/100 частин домоволодіння №9-а по вулиці Обривистій в м. Одесі. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.08.2008р. за ОСОБА_2 було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0366га. розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Обривиста, 9-а. ОСОБА_3 вважає, що право власності на земельну ділянку в порядку спадкування у ОСОБА_2 виникло лише на 0,0326га. (1/2 частина від загальної площі земельної ділянки 0,0652га.), а відтак земельна ділянка площею 0,0040га. не є спадковою масою, а є спільною сумісною власністю подружжя. Після продажу вказаної земельної ділянки 10.12.2011р. за 196 450,50 грн. її частка у спільній сумісній власності подружжя складає 10 735,00грн. За договором купівлі-продажу від 10.12.2011р. ОСОБА_2 було продано домоволодіння №9-а по вулиці Обривистій в м. Одесі за 37 100,00 грн. ОСОБА_3 вважає, що оскільки домоволодіння є їх спільною сумісною власністю подружжя то грошові кошти в розмірі 1/2 частини належать їй. Згідно договору купівлі-продажу від 10.12.2011р. ОСОБА_2 за 233 523,50 грн. була придбана квартира АДРЕСА_3. Зазначаючи свої права на грошові кошти від продажу земельної ділянки та домоволодіння ОСОБА_3 вважає, що у неї виникло право спільної сумісної власності подружжя на 1/8 частину вказаної вище квартири, вартість якої вона просить стягнути з ОСОБА_2 в якості грошової компенсації.

ОСОБА_3 зазначає, що на даний час в домоволодінні № 7 по 1-ому Пересипському узвозу в м. Одесі, яке є її особистою приватною власністю, проживає колишній чоловік ОСОБА_2 з яким постійно виникають конфліктні ситуації, в звязку з чим вона вимушена постійно звертатися до правоохоронних органів зі скаргами та заявами. Протиправна поведінка ОСОБА_2 робить неможливим його спільне проживання з нею. Посилаючись на ст.316, 319,321, 391 ЦК України, ч.1 ст. 116 ЖК України, ОСОБА_3 просить зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом звільнення житлового приміщення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 предявлений зустрічний позов підтримали, просять задовольнити.

Суд,заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються главою 8 СК України «Права спільної сумісної власності подружжя», главою 26 Книгою третьою ЦК України «Право спільної власності», ЖК України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Статтею 331 ЦК України визначено порядок набуття власності на новостворене майно, зокрема якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна ) особа вважається власником матерів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено обовязкову державну реєстрацію прав та обтяження на нерухоме майно та виникнення права власності з моменту такої реєстрації.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.

Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти, не є обєктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 починаючі з 02.08.1997року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.10.2013р. (справа №523/14926/13-ц) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Рішення суду набуло законної сили 08.11.2013р.

26.05.1997р., за нотаріально посвідченим договором, реєстровий номер 134, ОСОБА_3 отримала в дар 3/5 частин домоволодіння №7 по Першому Пересипському провулку в м. Одесі, який складається в цілому з трьох камяних жилих будинків загальною площею 105,7 кв.м., розташованих на земельній ділянці площею 916 кв.м. Договір дарування 30.05.1997р. був зареєстрований у Одеському міському бюро технічної інвентаризації. Тобто, в розумінні ст. 57 СК України, вказана частина будинку є особистою власністю ОСОБА_3, так як була отримана у приватну власність до реєстрації шлюбу.

З оглянутого технічного паспорту на виготовленого Одеськім міжміським бюро технічної інвентаризації від 14.05.1997р.,ОСОБА_3 фактично отримала в дар житловий будинок літ. «А» з прибудовою літ. «а», який складався з кухні площею 8,3 кв.м., жилої кімнати площею 16,8 кв.м., веранди площею 9,1 кв.м., загальною площею 34,2 кв.м., в тому числі жилої 16, 8 кв.м.

Під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у вказаній частині житлового будинку були проведені ремонтні та будівельні роботи з реконструкції житлового будинку під літ. «А» та новою будовою гаражу літ. «Я». Будівництво тривало з 1997р. по 2004р., що не оспорювали сторони у судовому засіданні. Таке будівництво було проведено без належного дозволу та належно затвердженого проекту, тобто в розумінні ч.1 ст. 376 ЦК України було проведено самочинно.

Інспекцією ДАБК в Одеській області лише 14.03.2012р. було зареєстровано декларацію про готовність обєкту до експлуатації в частині проведених будівльених робіт.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що до виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абз. 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Отже, на даний час, на нерухоме майно, яке є предметом спору, у встановленому законом порядку не виникло право власності, відтак особи які його побудували є власниками будівельних матеріалів, обладнання та іншого майно, що було використано в процесі будівництва.

ОСОБА_2, ставлячи питання про визнання спірної частини домоволодіння спільною власністю подружжя та його поділу, як на нерухоме майно, правана яке у встановленому законом порядку не виникло, обрав не правильний спосіб захисту свого цивільного права, що є підставою для відмови в задоволенні предявлених позовних вимог у повному обсязі.

За згаданих підстав суд не приймає до уваги надані з боку ОСОБА_2 та його представника будівельні висновки щодо ринкової вартості 3/5 частин реконструйованого домоволодіння. Зареєстрована декларація про готовність обєкту до експлуатації сама по собі не може бути прийнято судом, як правовстановлюючий документ на підтвердження виникнення будь-яких прав у сторін по справі саме на обєкт нерухомості. Крім того, слід зазначити, що у вказану декларацію про готовність обєкта до експлуатації були внесені відомості про побудову житлового будинку під літ. «А1», - 53,3 кв.м., гаражу літ. «Я» 40,7 кв.м. А також були внесені відомості про побудову котельної літ. «Ю» площею 6,9 кв.м., житлового будинку літ. «В1» - 50,4 кв.м., які не є предметом розгляду даної справи. В цілому загальна площа двох будинків складає 104 кв.м., житлова 77,4 кв.м., в той час коли за даними технічного паспорту загальна житлова площа складає 40,3 кв.м., а житловий будинок складається з літ. «А» та літ. «А1». Наявність вказаних обставин вказує на невідповідність даних зазначених у декларації фактичним обставинам.

Щодо поділу транспортного засобу марки ВАЗ 2106, р/н НОМЕР_2, який було придбано під час перебування сторін у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії САА №005492, ринкова вартість якого в розмірі 20 000 гривень була визнана сторонами під час розгляду справи, то його у відповідність до ч.2 ст.71 СК України слід поділити шляхом стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації 1/2 частини вартості вказаного автомобіля в розмірі 10 000 гривень. Залишаючи у ОСОБА_2 у власності автомобіль суд виходить з того , що дане авто перебуває у його користування, ОСОБА_2 має посвідчення водія.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.08.2008р. (справа №2-4685/2008), яке набуло законної сили 26.08.2008р., за ОСОБА_2 було визнано право власності на домоволодіння №9а по вулиці Обривистій в м. Одесі, що складається з житлового будинку під літ. «Б», сараю під літ. «Д», гаражу під літ. «І». Право власності було визнано за останнім в звязку з визнанням вказаним рішенням суду дійсним договору купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_9 27/100 частин домоволодіння. Відтак, в силу ст. 60 СК України дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а заперечення ОСОБА_2 проте, що це був внутрішньо сімейний обмін жила, є такими що не відповідають вимогам закону та спростовуються встановленими судом обставинами.

Щодо земельної ділянки площею 0,0366га., розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Обривиста, 9, право власності на яку було визнано за ОСОБА_2 тим же судовим рішенням, то дана частина земельної ділянки була особистою приватною власністю ОСОБА_2, так як була ним отримана у спадщину, що було підтверджено свідоцтвом про право на спадщину від 24.05.2008р., виданого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою (ст. 57 СК).Рішенням суду від 15.08.2008р. було проведено виділ в натурі вказаної земельної ділянки. В звязку з чим, посилання ОСОБА_3 на те, що вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя є безпідставні та судом відхиляються.

ОСОБА_2 10.12.2011р. на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу продав належну йому на праві особистої власності земельну ділянку площею 0,0366 га., що розташована в м. Одесі, по вул. Обривистій, 9 за 196 450,50 гривень та належне на праві спільної сумісної власності подружжя домоволодіння № 9 по вул. Обривистій в м. Одесі за 37 100 гривень, при цьому продаж домоволодіння було проведено за згодою його дружини ОСОБА_1 Того ж дня за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав на своє імя за 233 523,50 гривень квартиру АДРЕСА_3. Враховуючічас між продажем нерухомого майна зазначеного вище та придбанням квартири, а саме продаж та купівля нерухомого майна була проведена в один день, суму грошових коштів отриману від продажу домоволодіння та земельної ділянки, яка співпадає з сумою придбання квартири, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 зробив внесок у придбання квартири АДРЕСА_3 своїми особистими грошима в розмірі 233550,50 гривень (196450,50грн. + 37100 / 2), а внесок ОСОБА_3 склав 18550,50 гривень, тобто 1/2 частина грошових коштів отриманих від продажу домоволодіння. Відтак в процентному співвідношенні розмір частки ОСОБА_2 в спірній квартирі склав 92/100 частин, а у ОСОБА_3 8/100 частин відповідно.

Зважаючи на викладене квартира АДРЕСА_3 є спільною власністю сторін, а відтак підлягає поділу. Висновком судового експерту ОНДІСЕ від 22.12.2014р. було встановлено, що ринкова вартість спірної квартири складає 664220 гривень. Вартість 8/100 частин в даному випадку складатиме 49563,07 гривень.

Згідно ч.2 ст.68 СК України, розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно д ч.2 ст. 183 ЦК України спірна квартира, яка належить сторонам по справі на праві спільної власності, є річчю неподільною.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Встановлені в судовому засіданні обставини та норми, які регулюють спір, який виник між сторонами щодо квартири АДРЕСА_3, вказують на те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, проте, за обставинами зазначеним вище підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості належних їй 8/100 частин спірної квартири, а не 1/8 частин, як вона просила в позові, з припиненням права спільної сумісної власності сторін на дану квартиру. Суд вважає, що стягуючи суму грошової компенсації, припиняється право власності ОСОБА_3 на належну їй частку в квартирі, відтак позовні вимоги про визнання за ОСОБА_3 права власності на встановлену частинуквартири є зайвими та не підлягають задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі на даний час продовжують проживати в будинку №7 по Першому Пересипьскому узвозу в м. Одесі. Через сумісне проживання, між сторонами постійно виникають конфліктні ситуації. На протязі останнього часу позивачка вимушена постійно звертатися до правоохоронних органів із скаргами та заявами, у звязку із постійними чварами та скандалами, які провокує відповідач.

Так, згідно відомостей отриманих з Суворовського районного відділу ГУ МВС України в Одеській області від 23.02.2015р. убачається, що до Хаджибеївскього ВМ Суворовського РВ ОМУ в період з квітня 2014р. надходили наступні заяви ОСОБА_3, які були зареєстровані у відділі: №10638 від 29.04.2014р. щодо протиправних дій ОСОБА_2, після розгляду заяви відносно останнього було винесено офіційне застереження щодо недопущення протиправних дій та порушення діючого законодавства; №11002 від 03.05.2014р. щодо протиправної поведінки ОСОБА_2 під час якої ОСОБА_3 самостійно розібралася в ситуації; № 25727 від 21.09.2014р. щодо протиправних дій ОСОБА_2 в ході розгляду матеріалів 29.09.2014р. ОСОБА_2 було винесено офіційне застереження щодо недопущення протиправних дій; №1027 від 13.01.2015р. щодо протиправних дій ОСОБА_2 під час розгляду яких останньому було винесено офіційне застереження щодо недопущення протиправної поведінки.

Зазначені вище факти протиправної поведінки ОСОБА_2, які роблять неможливим для спільного його проживання з ОСОБА_3 підтверджуються відповідними висновками дільничних інспекторів від 14.05.2014р., 10.05.2015р., 01.10.2014р., 21.01.2015р.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, приймаючі до уваги триваючу систематичну протиправну поведінку ОСОБА_2, а вжиті заходи попередження органом внутрішніх справ не дали позитивного результату, то предявлені позовні вимоги в частині зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_3 на праві власності будинком №7 по вулиці Перший Пересипьский узвіз в м. Одесі шляхом звільнення житлового приміщення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України , пропорційно задоволеним позовним вимогам з ОСОБА_2 ., на користь ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 559,23 гривень.

Керуючись ст.ст.10,11,57,61,63,64,88,209,212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання майна особистою приватною власністюзалишити без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

В рахунок грошової компенсації належної ОСОБА_3 права власності на 8/100 частин квартири АДРЕСА_3 стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 49563,07 гривень, припинивши право спільної сумісної власності на вказану квартиру, залишивши її в особистій приватній власності ОСОБА_2.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 2106, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер НОМЕР_3 в розмірі 10 000 гривень, припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказаний транспортний засіб, залишивши його в особистій приватній власності ОСОБА_2.

Зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_3 на праві власності будинком №7 по вулиці Перший Пересипьский узвіз в м. Одесі шляхом звільнення житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовій збір в розмірі 559,23 гривень.

Рішення може бути оскарженев апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дняоголошення рішення суду.

Суддя