Номер провадження: 22-ц/785/6421/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про зобовязання особи знести самочинне збудований будинок, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: Одеська міська рада, виконавчий комітет Одеської міської ради, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, про визнання права власності на ? частину споруд, розташованих на земельній ділянці, визначення порядку користування земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2010р. ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом у якому просила: усунути їй перешкоди у користуванні домоволодінням за адресою: м. Одеса, вул Пестеля, 25/1, яке належить їй на праві власності; зобовязати ОСОБА_2 знести самочинно збудовану споруду (будинок) та відступити від межі сусідньої земельної ділянки при будівництві будь-яких споруд на встановлену законом відстань, посилаючись на те, що у червні 2009р. відповідачка почала будівництво двоповерхового будинку біля її будинку, яке завдає шкоди її інтересам, а саме: високі стіни будівлі затіняють її вікна; вона вимушена дивитися на стіни сусіднього будинку; не може користуватися своєю власністю, оскільки доступ до її прибудови фактично неможливий, через впритул розташований будинок сусідки, Така близькість величезного будинку до її споруд загрожує їх пошкодженням і навіть знищенням.

У квітні 2010р. Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про зобовязання знести самочинно збудований будинок, загальною площею 120 кв.м. за вищевказаною адресою, мотивуючи це тим, що вказаний будинок було збудовано з порушенням законодавства та без відповідного дозволу.

У травні 2010р. ОСОБА_2 звернулась до су із зустрічним позовом та після його уточнення просила: визнати за нею право власності на ? частину самочинно збудованих споруд, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 25, які визначені в схематичному плані під літерами «Б,б, б1» - житлове, «А3» - тамбур, «Д»- сарай», Е»- вбиральня, встановити між нею та ОСОБА_4 порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

Зазначала що вона є власником ? частини будинку та відповідної частини надвірних господарських споруд, розташованих за вказаною адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, в склад спадкового майна входять самочинні будівлі, які ОСОБА_2 пропонувала ОСОБА_4 оформити разом належним чином. Проте вона на це не погодилась і ще встановила паркан, що перешкоджає їй користуватись земельною ділянкою.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.06.2015р. позов ОСОБА_4 задоволено частково, а позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено - у повному обсязі. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні домоволодінням за вказаною адресою шляхом зобовязання ОСОБА_2 за свій рахунок знести самочинно збудований будинок загальною площею 120 кв.м., що знаходиться за адресою:м. Одеса, вул. Пестеля, 25.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У зустрічному позові відмовлено.

Представник ОСОБА_2, не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що зявилися у судове засідання, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позовів про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання ОСОБА_2 знести самочинне будівництво виходив з того, що остання самовільно, без відповідних дозвільних документів здійснила самочинно будівництво житлового будинку, загальною площею 120 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 25.

З такими висновками суду першої інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції з'ясовує таки обставини: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Колегія суддів встановила, що вказаним нормам рішення суду першої інстанцій не відповідає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, чинне законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого ч. 3 ст. 376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва в разі звернення до суду з позовом відповідного органу є або знесення такого будівництва або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, і відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що знесення нерухомості, побудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил (у тому числі при відсутності проекту) можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм та правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або, якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використані усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення до відповідальності.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 212-214 ЦПК України та у зв'язку з наведеними вище нормами матеріального права, вирішуючи справи щодо самочинного будівництва, суди повинні перевіряти загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві або реконструкції будь-якого об'єкта нерухомості, а також наявність права на земельну ділянку, на якому ведеться нове будівництво, або дозвіл власника цієї ділянки, або власника вже існуючої будівлі на будівництво, реконструкцію; дотримання цільового призначення та дозволеного використання земельної ділянки, а також червоних ліній, встановлених проектами планування; наявність затвердженої у встановленому порядку проектної документації, яка є підставою для видачі дозволу на будівництво; дозвіл на будівництво, а саме документ, виданий замовнику (забудовнику) органами місцевого самоврядування, що посвідчує право власника, володільця, орендатора або користувача об'єкта нерухомості здійснити забудову земельної ділянки, будівництво, реконструкцію будівлі, споруди, спорудження; дотримання містобудівних регламентів, будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших правил, нормативів; дотримання прав і законних інтересів власників, землеволодільців, землекористувачів та орендарів.

В порушення вимог ст. 212-214 ЦПК України, суд першої інстанції вказаних обставин не з`ясував.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину є співвласниками в рівних частках (кожній з них по ? частині) житлового будинку з надвірними господарським будівлями за адресою: м.Одеса, вул. Пестеля, 25, розташований на земельній ділянці площею 923 кв.м.

Також встановлено і це у апеляційній скарзі не оспорюється, що ОСОБА_2 за вказаною адресою, починаючи з 2009р., самовільно, без відповідних дозвільних документів здійснила самочинне будівництво житлового будинку площею 120 кв.м.

Виходячи саме з цих обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 23 постанови №6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовій режим самочинного будівництва)» розяснив, що при вирішенні питання про те чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку зясувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для зясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу, згідно з вимогами ст. 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка предявила позов про знесення самочинного будівництва (ч.7 ст. 376 ЦК України, ч.1 ст. 60 ЦПК України).

У п. 5 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що у випадку порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельної ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч.4. ст. 376, 391 ЦК).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша ст. 15 ЦК України, частина перша ст. 3 ЦПК України).

ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги про знесення самочинно збудованого будинку посилалася на те, що унаслідок цього будівництва її інтересам завдано шкоди, а саме: високі стіни будівлі затіняють її вікна, вона вимушена дивитися на стіни сусіднього будинку, не може скористатися своєю власністю, оскільки доступ до її прибудови фактично неможливий, через впритул розташований будинок сусідки. Така близькість величезного будинку до її споруд загрожує їх пошкодженням і навіть знищенням.

Проте на підтвердження цих обставин вона не надала суду жодного доказу, хоча наявність цих обставин ОСОБА_2 заперечувалось.

Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради ставила питання про знос цієї будівлі, виходячи лише з факту наявності самочинного будівництва, не пославшись у позовній заяві та у своїх доводах у чому полягає істотне порушення будівельних норм і правил, що це будівництво суперечить суспільним інтересам та порушує права певних осіб.

Як убачається з матеріалів справи суд за клопотанням ОСОБА_2 03.08.2010р. призначив судово будівельно-технічну експертизу для визначення вищевикладених обставин, проте така експертиза не була проведена у звязку із ненаданням експерту матеріалів, необхідних для проведення експертизи, т.1 а/с.143-144, 150-151, 155-156).

Статтями 3, 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

В матеріалах справи не містяться доказів, які б підтверджували, що cпірне самочинне будівництво суперечить суспільним інтересам, що воно збудовано з істотним порушенням будівельних норм і правил та порушує права ОСОБА_5, або інших осіб.

Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції, хоча як видно з матеріалів справи суд неодноразово на протязі більше 5 років неодноразово розяснював сторонам обовязок довести підстави і заперечення своїх вимог та сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи.

В матеріалах справи відсутне жодне клопотання ОСОБА_4 та Малиновської районної адміністрації про призначення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення обставин на які посилалася ОСОБА_4 та зазначені у ст. 376, 391 ЦК України, оскільки встановлення цих обставин можливо лише шляхом проведення такої експертизи, хоча суд на протязі 5 років розяснював їм про це.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи не встановлено фактів самочинного будівництва спірного будинку з недодержанням архітектурних, пожежних, санітарних, екологічних та інших вимог тощо, які суперечать суспільним інтересам, що цей будинок негативно впливає на інсоляцію житлових і підсобних приміщень ОСОБА_4, що перешкоджають останній експлуатувати свою частину будинку й що це будівництво підлягає саме зносу.

Отже, рішення суду оскаржуваній частині на підставі п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Судові витрати колегія суддів вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 314, 316- 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, про зобовязання знести самочинно збудований будинок та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судових витрат в суму 47 грн. скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

ОСОБА_6

ОСОБА_7