АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3763/14-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження №22/ц/774/469/К/15 суддя Бардін О.С.
Категорія - 5 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Ляховської І.Є., Соколан Н.О.

при секретарі: Трофименко О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення, відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідача з домоволодіння, посилаючись на те, що 22.08.2008 року ОСОБА_3 подарувала їй 9/20 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку Б-1, житловою площею 17,00 кв.м., загальною площею 24,2 кв.м., гаражу літера "Д", сараю літера "Е" та огорожі №3, однак відмовляється допускати її до зазначеної частини домоволодіння, що завдає позивачу моральних страждань.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 змінила позовні вимоги та просила суд: усунути перешкоди у користуванні належної їй 9/20 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складається із житлового будинку Б-1, житловою площею 17,00 кв.м., загальною площею 24,2 кв.м., гаражу літера "Д", сараю літера "Е" та огорожі №3, шляхом її вселення; стягнути з ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 січня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Усунуто перешкоду ОСОБА_2 у користуванні 9/20 частинами домоволодіння по АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_2 в домоволодіння по АДРЕСА_1.

В іншій частині в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 оскаржила рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та просить стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Так, у зв'язку з перешкодами ОСОБА_3 у користуванні позивачем своєю власністю її здоров'я похитнулось, що спричинило глибокі емоційні страждання. Позивач, будучи літньою людиною, була змушена проживати в умовах емоційного страху протягом останніх 5 років та перейматися думкою про те, що у будь-яку мить її можуть вигнати з місця проживання та вона залишиться безхатченком. Крім того, позивач приймала антидеприсанти, що негативно вплинуло на серце, а тому на сьогоднішній час вона теж змушена приймати ліки.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідача ОСОБА_3, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляну на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2004 р., ОСОБА_3 належить нерухоме майно, яке складається з шл.бл. житлового будинку А-1 загальною площею 54,1 к.в.м, житловою площею 37,8 кв.м., шл. лит. літньої кухні Б, цегляної вбиральні Г, огорожі № 1-3, водоколонки І, замощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2006 р. визнано за ОСОБА_3 право власності на господарчі будівлі, а саме: тамбур "б" розміром 2,30 х 4 м., сіни "а 1" розміром 2,50 х 5,30 м., сарай "Е" розміром 1,04 х 1,96 м., сарай "З" розміром 3,60 х 1,95 м., сарай "И" розміром 5 х 3 м. у складі домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 22).

На підставі рішення виконкому Довгинцівської районної у місті ради "Про видачу свідоцтва про право власності на індивідуальний житловий будинок у складі домоволодіння по АДРЕСА_1" від 16.01.2008 р. ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: житловий будинок літ. "Б-1" загальною площею 24,2 кв.м. (а.с. 23).

Вказане право власності зареєстровано за ОСОБА_3 в КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" (а.с. 20, 24-26).

Згідно договору дарування частини домоволодіння від 22.08.2008 р., ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 9/20 частини домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок Б-1 житловою площею 17,0 кв.м., загальною площею 24,2 кв.м., гараж літ. "Д", сарай літ. "Е", огорожа № 3 (а.с.7).

Вказане право власності зареєстроване за ОСОБА_2 в КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" (а.с. 8).

Усуваючи перешкоди в користуванні власністю та вселяючи ОСОБА_2 до належної їй частини домоволодіння АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та наявності перешкод у володінні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності майном.

Колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, оскільки згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а сторонами не оскаржується рішення суду в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності цих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічне роз'яснення щодо порядку визначення розміру відшкодування моральної шкоди судом надане Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами.

Відповідно вимогам ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачем ОСОБА_2, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не надано суду жодних допустимих та належних доказів спричинення їй моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві ОСОБА_2 вказала, що її моральні страждання проявляються у тому, що їй сняться ночами кошмари, її переслідує думка про те, що в кожну мить вона може залишитися безхатченком, у зв'язку з чим вона почала приймати ліки - антидеприсанти, які поліпшують працездатність серця (а.с. 2-3, 32-33).

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо звернення ОСОБА_2 до лікаря з приводу порушень сну та про призначення їй антидеприсантів, а надана в суді апеляційної інстанції довідка Амбулаторії №5 КП "Центр первинної медико-соціальної допомоги №6 Криворізької міської ради" від 16.ІІ.2015 року не містить висновку лікаря щодо виявлення у неї порушень сну у період з 2008 року по 2014 рік, та взагалі не може бути прийнята як належний доказі по справі, оскільки у суді першої інстанції такі докази позивачем не надавалися та нею не зазначено жодних поважних причин їх неподання до суду першої інстанції, а згідно ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи позивача про заподіяння їй моральної шкоди відповідачем ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді спарви, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: