АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/821/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Дьяченко Д.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівМагди Л. Ф. , Сіренка Ю. В.
при секретаріАнкудінові О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника за довіреністю сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» - Гуріна Дмитра Анатолійовича на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління соціального захисту населення Тальнівської РДА про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів.

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що в період з березня 2010 року по жовтень 2012 року він працював на різних посадах в ПСП ім. Чкалова, правонаступником якого є відповідач СТОВ «Агрофірма Корсунь», що розташована в м. Тальне Черкаської області та відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

ОСОБА_7 являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, про що має відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 від 22 березня 1993 року. Проте, всупереч ст.ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу не нараховувались та не виплачувались відповідні компенсації та доплати.

З метою досудового врегулювання ситуації, що склалася між сторонами, позивач звернувся з листом до Тальнівської філії «Агрофірма Корсунь» про нарахування доплат у встановлених законом розмірах, про те належної відповіді не отримав.

Посилаючись на вказані порушення, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно розрахунку, здійсненому позивачем, розмір заборгованості за період з березня 2010 року по жовтень 2012 року по компенсаціям становить 10 298 грн. 58 коп., по доплатам становить 31 283 грн., які ОСОБА_7 просив стягнути на свою користь з відповідача. Крім того, просив суд визнати незаконними дії відповідача по відмові у здійсненні перерахунку та виплаті заробітної плати з урахуванням положень ст.ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено повністю.

Визнано незаконними дії СТОВ «Агрофірми Корсунь» про відмову ОСОБА_7 в перерахунку та виплаті заробітної плати з урахуванням положень ст.ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнуто з СТОВ «Агрофірми Корсунь» м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області на користь ОСОБА_7 недораховані та не виплачені відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з березня 2010 року по жовтень 2012 року компенсації в сумі 10 298 грн. 58 коп. та відповідно до ст. 39 зазначеного закону за період з березня 2010 року по грудень 2012 року доплати в сумі 31 283 грн.

На дане рішення представник за довіреністю СТОВ «Агрофірма Корсунь» - Гурін Д.А. подав апеляційну скаргу, обґрунтовуючи яку вказав, що висновки суду не ґрунтуються на законі, а при ухваленні рішення судом першої інстанції не було повно і всебічно досліджено матеріали справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Представник СТОВ «Агрофірма Корсунь» зокрема зазначає, що з 01 березня 2010 року позивач дійсно перебував у трудових відносинах зі СТОВ «Агрофірма Корсунь» - працював на посаді водія автотранспортних засобів 2 кл., а з 23 липня 2010 року на посаді завідувача складом ПММ Тальнівської філії СТОВ «Агрофірми Корсунь», де він пропрацював до 16 жовтня 2012 року та був звільнений за згодою сторін 16 жовтня 2012 року.

У період роботи позивача з 01 березня 2010 року по 16 жовтня 2012 року відповідачем була нарахована та виплачена в повному обсязі заробітна плата відповідно до Закону України «Про оплату праці». Розмір якої підтверджується бухгалтерськими довідками та розрахунковими відомостями, що містяться в матеріалах справи та були предметом дослідження судом першої інстанції.

При цьому жодних прав позивача, відповідач не порушив, в тому числі й щодо здійснення доплат згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки передбачені ст.ст. 37 та 39 цього Закону доплати не входять до структури заробітної плати, а фінансування видатків на ці цілі та забезпечення виплат покладено на Управління соціального захисту населення, у зв'язку з чим відповідач не може нести відповідальність за правильність їх нарахування і виплати .

Крім того представник СТОВ «Агрофірма Корсунь» вказав , що суд не врахував , що позивач взагалі не має права на доплати на підставі ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки не проживав в населеному пункті, на жителів якого розповсюджується це право , що також не врахував суд при ухваленні рішення.

Як не враховано було судом і ту обставину, що СТОВ «Агрофірма Корсунь» здійснювало доплати позивачу як особі, що працює на територіях радіоактивного забруднення виключно відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за спеціальною формою. І що при цьому Тальнівською філією СТОВ «Агрофірми Корсунь» виконано свій обов'язок та передано до УСЗН відомості щодо позивача та інших осіб, які мають право на доплату згідно ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка була здійснена йому відповідно до розміру, що був визначений і виділений Управлінням соціального захисту населення . Що підтверджується підписаними відповідальною особою УСЗН та відповідачем актами звірок за період з 01 жовтня 2010 року по 01 січня 2012 року про виплату нарахованих коштів. Тому з боку СТОВ «Агрофірма Корсунь» порушень прав позивача у цій частині не допускалося, його вимоги є безпідставні, а в разі не згоди з розміром отриманих виплат він має вирішувати спір в порядку адміністративного судочинства.

Посилаючись на вищезазначене представник СТОВ «Агрофірми Корсунь» просив скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задовлення з наступних підстав.

Судом встановлено і не заперечується сторонами , що позивач у період з березня 2010 року по жовтень 2012 року працював на різних посадах у ПСП ім. Чкалова, правонаступником якого є СТОВ «Агрофірма «Корсунь» , та в самій агрофірмі, що знаходиться на території, яка згідно «Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року, віднесена до зони посиленого радіологічного контролю .

Звертаючись в суд із даною вимогою про стягнення доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю в 2010-2012 роках, позивач зазначив підставами подання позову ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою встановлено, що громадянам, які працюють та територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до заробітної плати у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, але відповідач у визначеному Законом розмірі зарплату не нараховував і відповідної доплати за роботу в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі мінімальної заробітної плати не здійснював. Що знайшло підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно ч.2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 6 червня 1996 року громадянам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Зміни до ст.39 зазначеного Закону, внесені Законом України від 28 грудня 2007 року «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно яких громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, визнані неконституційними рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року, таким чином Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діє в редакції від 6 червня 1996 року.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачене законом України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підвищення оплати праці є додатковою заробітною платою - винагородою за особливі умови праці і входить в структуру заробітної плати, яку власник або уповноважений ним орган зобов'язаний виплачувати працівникові за виконану роботу.

Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936.

Тому, враховуючи встановлені обставини та зазначені норми матеріального права , висновки суду першої інстанції, в частині стягнення компенсації за ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідають нормам чинного законодавства та правовій позиції Верховного Суду України при розгляді справи №6-141цс12, так як ст.39 Закону України від 21 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 6 червня 1996 року) встановлено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у розмірах, визначених відповідно до розмірів мінімальної зарплати (для зони посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна зарплата).

Вказана доплата є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам, установам та організаціям управліннями праці та соціального захисту населення, і не входить до структури заробітної плати.

Розмір мінімальної зарплати на 2010 - 2012 роки було встановлено законами України про Державний бюджет на відповідні роки.

Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (пункт 2) громадянам, які працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю, було передбачено доплату в розмірі 520 тис. карбованців, що відповідно до Указу Президента України "Про грошову реформу" від 25 серпня 1996 року № 762/96 в перерахунку на гривні становить 5 грн. 20 коп.

Законами України " "Про Державний бюджет України на 2010 рік" (стаття 70) надавалось право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених бюджетними програмами, проте таке право у відповідних роках Кабінетом Міністрів використано не було.

Питання щодо іншого розміру доплат громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, ніж встановлено в Законі України від 21 лютого 1991 року № 796-ХІІ, не визначено й Постановою Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745 " Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", прийнятої на виконання пункту 7 Закону України від 14 червня 2011 року "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру доплати за 2009-2012 р.р. повинні застосовуватись норми статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836.

Оскільки СТОВ «Агрофірма Корсунь» вимоги статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону від 6 червня 1996 року, не виконувало і це призвело до недоотримання позивачем частини належної йому заробітної плати, суд обґрунтовано прийшов до висновку про визнання дій відповідача незаконними в цій частині та стягнення з СТОВ «Агрофірма Корсунь» на користь позивача недоотриманих ним сум.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконними дій відповідача при виконанні вимог ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнення на користь позивача ОСОБА_7 недорахованих та не виплачених йому доплат відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з березня 2010 року по грудень 2012 року доплати в сумі 31 283 грн.

У той же час позовні вимоги позивача ОСОБА_7 в частині стягнення компенсації у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування, відповідно до ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до задоволення не підлягають , а рішення суду першої інстанції в цій частині не ґрунтується на нормах матеріального права.

Так, відповідно до ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», компенсації громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується в порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України.

Перелік населених пунктів, жителям яких виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року №106, і відповідно до Додатку №2 до даної постанови м.Тальне Черкаської області, в якому проживає позивач, не входить до населених пунктів в яких громадянами виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженим споживанням продуктів харчування, отже позивач права на отримання такої допомоги немає.

Крім того, такий вид допомоги не виплачується підприємствами та установами, де працюють громадяни, а є допомогою, що виплачується щомісячно органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації, але виплата за два і більше місяців забороняється.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Зважаючи на дані положення норм чинного законодавства, досліджені матеріали справи, заявлені позовні вимоги, колегія суддів приходить до висновку , що оскільки суд першої інстанції в частині визнання незаконними дій та стягнення з відповідача на користь позивача щомісячної грошової допомоги, передбаченої ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» допустив невідповідність висновків обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, що регулюють зазначені правовідносини, то рішення суду першої інстанції належить в цій частині змінити , шляхом скасування і ухвалення в цій частині нового рішення , про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до СТОВ «Агрофірма Корсунь» про визнання дій незаконними та стягнення щомісячної грошової допомоги, передбаченої ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. А доводи апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі, з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, є необґрунтованими, оскільки між сторонами виник спір з приводу нарахування заробітної плати, який віднесений до юрисдикції загального суду, що, також, підтверджено і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року, постановленої при касаційному перегляді даної справи в частині , що стосується саме питання підвідомчості розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства /т.1 а.с.122-126/.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника за довіреністю сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» - Гуріна Дмитра Анатолійовича на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року - задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління соціального захисту населення Тальнівської РДА про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів - змінити та скасувати в частині визнання незаконними дій та стягнення з СТОВ «Агрофірма Корсунь» на користь ОСОБА_7 щомісячної грошової допомоги, передбаченої ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог до СТОВ «Агрофірма Корсунь» про визнання дій незаконними та стягнення щомісячної грошової допомоги, передбаченої ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

У іншій частині рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :