У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ТЕК0SE00000471 від 23 листопада 2007 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 15 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення цих коштів до 22 листопада 2010 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов цього договору утворилася заборгованість, розмір якої станом на 19 листопада 2014 року становив 59 978 грн 58 коп. і складався з: 5 037 грн 92 коп. - заборгованості за кредитом, 4 275 грн - заборгованості з комісії за користування кредитом, 3 526 грн 04 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 47 139 грн 62 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. У той же час від цієї суми слід відрахувати 29 736 грн 53 коп., які були стягнуті з ОСОБА_6 на їхню користь за рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 18 травня 2008 року, отже позивач просив стягнути різницю у сумі 30 242 грн 05 коп.

Заочним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 19 травня 2015 року рішення районного суду в частині відмови у стягненні пені за кредитним договором від 23 листопада 2007 року за період з 25 грудня 2013 року по 19 листопада 2014 року скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення у справі про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 7 617 грн 47 коп. пені за кредитним договором від 23 листопада 2007 року та 76 грн 17 коп. судового збору. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № ТЕК0SE00000471, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення цих коштів до 22 листопада 2010 року.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 березня 2012 року, ухваленим у справі № 1909/507/2012, за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ТЕК0SE00000471 від 23 листопада 2007 року у розмірі 39 310 грн 19 коп., з яких: 12 210 грн 85 коп. - заборгованість за кредитом, 3 526 грн 04 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 4 275 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 19 298 грн 30 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, яка нарахована за період з 23 листопада 2007 року по 22 листопада 2011 року.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 9 жовтня 2012 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму стягнення з 39 310 грн 19 коп. до 29 736 грн 53 коп.

Із розрахунку заборгованості у даній справі вбачається, що станом на 19 листопада 2014 року заборгованість ОСОБА_6 становила 59 978 грн 58 коп. і складалася з: 5 037 грн 92 коп. - заборгованості за кредитом, 4 275 грн. - заборгованості з комісії за користування кредитом, 3 526 грн 04 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом та з часу ухвалення вказаного вище рішення продовжувалося нарахування пені і її розмір склав 47 139 грн 62 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення суми основної заборгованості за кредитом, заборгованості з комісії за користування кредитом, заборгованості по відсоткам за користування кредитом та пені, суд першої інстанції виходив із пропущення позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даними вимогами.

Апеляційний суд частково погодився з таким висновком місцевого суду, однак разом із цим вирішив питання щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пені за період з 25 грудня 2013 року по 3 лютого 2014 року у сумі 7 617 грн 47 коп.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ОСОБА_6 пені за період з 25 грудня 2013 року по 3 лютого 2014 року у сумі 7 617 грн 47 коп., апеляційний суд дійшов висновку про підставність заявленого позову у цій частині.

Однак ухвалюючи таке рішення, апеляційний суд залишив поза увагою вищезазначені роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у п. 17 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» щодо того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому апеляційний суд не врахував, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 березня 2012 року та рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 9 жовтня 2012 року, які набрали законної сили, вже була надана правова оцінка порушенням відповідачем кредитного зобов'язання та вирішено питання про стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором та з позовними вимогами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач у даній справі не звертався.

За таких обставин висновок апеляційного суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2007 року після ухвалення судового рішення, яким вимоги кредитора за вказаним кредитним договором вже були задоволені, є передчасним.

Крім того, при новому розгляді справи апеляційному суду слід звернути увагу на те, що суд у рішенні зазначає про відмову у позові з підстав пропущення без поважної причини строку позовної давності, якщо про його застосування заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, лише у тих випадках коли встановлено, що право порушено і позов доведено. Недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови у позові.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович