Справа № 203/4017/15-ц
Провадження № 2/0203/1140/2015
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Цекместрук Є.О.,

за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, Іль?їна А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроагропроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_3 предявив через суд зазначений позов до відповідача на предмет захисту свого права на оплату праці, посилаючись на те, що працював в інституті відповідача на різних посадах з 16 лютого 1981 року по 05 вересня 2014 року, коли його звільнено за ст. 38 КЗпП України у зв?язку з виходом на пенсію, проте належні при звільненні кошти заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку установою відповідача донині не виплачені, тому позивач просив суд стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 20630,40 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні з 06 вересня 2014 року по 09 червня 2015 року в сумі 25087,68 грн., моральну шкоду в сумі 15000,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_4 позов визнали лише в частині наявної заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 20630,40 грн., не визнавши решту позовних вимог, заперечуючи тим, що невиплата при звільненні позивача заробітної плати виникла не з вини відповідача та керівника інституту, а через брак коштів, наявність численних заборгованостей інших державних підприємств перед ДКПВІ «Дніпроагропроект», у зв?язку з чим виплатити заборгованість і наразі немає можливості, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку безпідставні, а сума моральної шкоди взагалі необґрунтована на підставі чого просили в цій частині позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, розглянувши вимоги в заявлених межах, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 16 лютого 1981 року, що підтверджується наказом Дніпропетровського філіалу інституту «Укрколхозпроект» від 13 лютого 1981 року №9-к та трудовою книжкою позивача, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.8, 51).

Наказом (розпорядженням) ДКПВ інститут «Дніпроагропроект» №58-к від 05 вересня 2014 року "Про припинення трудового договору (контракту)" позивача звільнено з роботи 05 вересня 2014 року за власним бажанням в зв?язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с.52), про що до трудової книжки внесено запис №19 (а.с.9).

Конституцією України у статті 43 гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Така винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану їм роботу є заробітною платою (ст.94 КЗпП України).

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

На підставі даних довідки ДКПВІ «Дніпроагропроект» від 25 серпня 2015 року №16-15/М сукупно з даними наказу про звільнення №58-к від 05 вересня 2014 року судом встановлено, що при звільненні відповідачу належала до виплати заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку за 105 днів (за період роботи з 2000 року по 2001рік 2 дні, з 2003 року по 2004 рік 3 дні, з 2008 року по 2009 рік 17 днів, з 2009 року по 2010 рік 31 день, з 2011 року по 2012 рік 31 день, з 2013 року по 2014 рік 21 день) загальним розміром 20630,40 грн. (а.с.53, 52), що на день розгляду справи виплачена не була, не зважаючи на неодноразові звернення до інституту з такими вимогами позивача, обставини чого визнані представниками відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Розвязуючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд слідує розясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, за якими установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

За наведених обставин, суд, оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази кожний окремо та в своїй сукупності і логічному взаємозвязку, дійшов висновку про доведеність порушення відповідачем вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України з вчасного та належного розрахунку при звільненні з 05 вересня 2014 року, який остаточно донині так і не проведений.

При цьому, суд відзначає, що сама по собі відсутність у відповідача коштів для оплати праці не звільняє його від такого обовязку, а доводи представників відповідача про відсутність вини ДКПВІ «Дніпроаропроект» у затримці розрахунку до уваги не приймає, оскільки наявність заборгованості перед відповідачем інших юридичних, що фінансуються з державного бюджету, а так само обставини першочергової сплати податків і обов?язкових платежів та сезонності замовлень на виконання проектних робіт, не є підставою для невиплати заробітної плати при звільненні і, відповідно, не звільняє відповідача від обов?язку сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

За даними розрахунку ДКПВІ «Дніпроагропроект» від 25 серпня 2015 року №16-15/М, що проведений відповідно до п.п.2, 5 ч.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата позивача склала 5289,81 грн., а середньоденна 246,04 грн. (а.с.53), та, відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку складатиме 246,04 грн. х (06 вересня 2014 року по 07 жовтня 2015 року).

Разом з тим, за ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, лише в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, відтак, суду належить захистити порушені трудові права позивача в межах заявлених ним вимог, стягнувши з відповідача суму належної до виплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки в розмірі 20630,40 грн. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку лише в заявленому позивачем розмірі та за заявлений період з 06 вересня 2014 року по 09 червня 2015 року - 25087,68 грн.

Крім того, встановивши наявність порушення конституційного права позивача на оплату праці, кошти якої були одним із основних джерел існування для нього, суд, враховуючи положення ст.237-1 КЗпП України та беручи до уваги тривалість такого порушення, що на день розгляду справи продовжується, дійшов висновку, що останнє безумовно спричиняє порушення нормальних життєвих звязків позивача через позбавлення його можливості забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікуванням, утримувати помешкання, розпоряджатися заробленими коштами на власний розсуд, і, як наслідок, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, чим позивачу спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі співмірному до заподіяної шкоди та достатньому для відновлення порушених життєвих звязків позивача, що за внутрішнім переконанням суду становитиме 1000,00 грн.

За правилами ст.88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат у справі, від сплати яких позивач звільнений, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 209, 214, 215, 218, 222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроагропроект» (, пр. Кірова, 28-А, м. Дніпропетровськ, 49101) заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 20630,40 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 вересня 2014 року по 09 червня 2015 року з компенсацією за невикористану відпустку в сумі 25087,68 грн. та моральну шкоду в сумі 1000,00 грн., а всього 46718,08 грн. (сорок шість тисяч сімсот вісімнадцять гривень 08 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь держави з державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроагропроект» (, пр. Кірова, 28-А, м. Дніпропетровськ, 49101) судові витрати в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О.В. Колесніченко