Справа № 396/77/15-ц
Провадження № 2/396/146/1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря Пономаренко Р.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та неповнолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Ганнівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області та Реєстраційна служба Новоукраїнського районного управління юстиції, про визнання права власності та скасування державних актів та зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та неповнолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Ганнівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області та Реєстраційна служба Новоукраїнського районного управління юстиції про визнання права власності на спільне сумісне та спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, та ОСОБА_2, звернулися із даною позовною заявою до суду до відповідачів про визнання права власності. В своїх вимогах посилаються на те, що в 1971 році було побудовано домоволодіння, яке розташоване по вул.Сергіївській, 20(12), с.Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, та відноситься до майна колгоспного двору. Свідоцтво на забудову даного домоволодіння було видане ОСОБА_6. Відповідно до записів у погосподарській книзі №2 особового рахунку №119 Ганнівської сільської ради, станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_8. Отже станом на 15 квітня 1991 року всім членам колгоспного двору належало по 1/5 частині спірного домоволодіння.

16 грудня 1991 року помер ОСОБА_6. Після його смерті відкрилось спадщина на його 1/5 частки спірного домоволодіння. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 були: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Розмір їх часток складає по 3/10 кожному.

23 лютого 2012 року помер ОСОБА_7, спадкоємцями якого є ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Розмір їх часток спірного домоволодіння складає по 1/10 кожному.

Позивач вважає, що оскільки рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 березня 2012 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено дані про те, що право власності на спірне домоволодіння належить ОСОБА_5, скасоване, то даний запис необхідно виключити з реєстру.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, село Ганнівка, вул.Сергіївська, 20(12), як на майно колгоспного двору; визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/10 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, село Ганнівка, вул.Сергіївська, 20(12), уточнивши позовні вимоги з яких 1/5,як на майно колгоспного двору та 1/10 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/10 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, село Ганнівка, вул.Сергіївська, 20(12), в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7; скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,1715 га та 0,2500 га, на яких розташований спірний будинок, видані 04 листопада 2009 року ОСОБА_5; зобов'язати Реєстраційну службу Новоукраїнського районного управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про те, що право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, село Ганнівка, вул.Сергіївська, 20(12), належить ОСОБА_5

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_5 10 березня 2015 року подано до суду зустрічну позовну заяву, яку приєднано до первісного позову, про визнання права власності на спільне сумісне та спадкове майно. Свої вимоги обгрунтовує тим, що головою колгоспного двору був її чоловік ОСОБА_6, якому належав житловий будинок під № 20 (раніше був номер 12) по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області. Фактично вказаний житловий будинок був побудований в 1971 році.

До 19 травня 1990 року до складу колгоспного двору входили ОСОБА_8 (19 серпня 1995 року змінила прізвище на ОСОБА_5), її чоловік ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_7

19 травня 1990 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 і з цього часу вона стала проживати у вказаному будинку.

В липні 1990 року ОСОБА_7, як члену КСП ім.Дзержинського, був наданий колгоспний житловий будинок. З цього часу ОСОБА_7 та ОСОБА_1 проживали у вказаному будинку, тобто з цього часу вказані особи вибули з колгоспного двору.

Так як до колгоспного двору по вул.Сергіївській, 20 в с.Ганнівка Новоукраїнського району, з липні 1990 року стали входити дві особи: ОСОБА_8Г та її чоловік ОСОБА_6 У вказаному будинку вказані особи проживали до дня смерті ОСОБА_6, який помер 16 грудня 1991 року. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину спірного будинку. Спадкоємцями за законом першої черги являлись ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які й прийняли спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Так як після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_8 належало 3/4 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями № 20 по вул. Сергіївській в с.Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, 1/2 з яких належить їй як колишньому члену колгоспного двору, а 1/4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 Інша 1/4 частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями мала належати ОСОБА_7 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

23 лютого 2012 року помер ОСОБА_7 Спадкоємцями за законом першої черги являються його мати ОСОБА_8 та його неповнолітній син ОСОБА_4, які й прийняли спадщину.

Представник відповідача ОСОБА_5, адвокат ОСОБА_3, зважаючи на вищенаведені обставини в зустрічних позовних вимогах, підтримав зустрічні позовні вимоги та просить суд: визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, що належить їй як члену колишнього колгоспного двору; в

изнати за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в порядку спадкування після ОСОБА_6, який помер 16 грудня 1991 року;

визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в порядку спадкування після ОСОБА_7, який помер 23 лютого 2012 року.

Представник Ганнівської сільської ради ОСОБА_9 пояснив, що позовні вимоги позивачів необгрунтовані, так як позивачі не були членами колгоспного двору, оскільки позивачка ОСОБА_1 вибула із спірного господарства с. Ганнівка в господарство №137, де проживали станом на 01 січня 1990 та 01 січня 1991 року, тому позивачка втратила ОСОБА_1 втратила право, а позивачка ОСОБА_2 і не набула. так як народилася в іншому господарстві №137 яке було квартирним будинком КСП ім. Дзержинського, з якого вибули у 1992 році, коли вже діяв ЗУ "Про власність".

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Об'єктом спірного майна є житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області в який будувався відповідачкою ОСОБА_5,разом із першим чоловіком ОСОБА_6, який помер 16 грудня 1991 року, що підтверджено копією свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах від 02.11.1971р., планом забудови земельної ділянки, свідоцтвом про смерть (а.с.108-114).

Після смерті ОСОБА_6 головою двору стала відповідачка, яка носила прізвище чоловіка ОСОБА_6, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні погосподарськими книгами, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.115-119).

Згідно досліджених оригіналів погосподарських книг встановлено, статус осіб, які проживали в спірному домоволодінні, а саме, що позивачка ОСОБА_1змінила прізвище із Лева у зв'язку з реєстрацією шлюбу та прибула до спірного домоволодіння 19.05.1990 року, як дружина вибула із спірного господарства с. Ганнівка в господарство №119, де проживали ОСОБА_7 -чоловік позивачка та син відповідачки, який помер 23 лютого 1992року та голова двору ОСОБА_6-перший чоловік відповідачки ОСОБА_5. В цьому ж році подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вибули в господарство № 137, що підтверджено книгами №2 та №3, а саме житловий будинок на той час КСП ім. Дзержинського в якому проживали з липня 1990 року по грудень 1992 року, що також підтверджується довідкою ПАФ"Ганнівське", яке є правонаступником КСП ім. Дзержинського і зазначені обставини не заперечуються та не спростовуються сторонами.

При цьому позивачка ОСОБА_1 стверджує, що повернулися в спірне господарство на 9 день після дня смерті голови-Маніцького М.П., який помер 16 грудня 1991 року, а представник відповідача на 40 день після смерті.

Проте суд вважає, зазначена дата 9 день чи 40 -роковий жодним чинном не впливає на набуття права власності на спірний будинок як членів колгоспного двору за позивачами, так як позивачка ОСОБА_2 народилася 20 вересня 1990 року, коли її батьки проживали не в спірному будинку а в господарстві №137-будинку КСП ім. Дзержинського.

Відповідно до ст.ст. 120,123,563 ЦК України 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У разі смерті члена колгоспного двору, спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають.

Згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" це положення діяло до 1 липня 1990 року.

Відповідно до ч.1 ст. 20 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч.1 ст.123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося, що узгоджується з роз'ясненням, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"

Відповідно до ст.126 зазначеного Цивільного Кодексу працездатний член колгоспного двору втрачає свою частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не приймав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Оскільки позивачка ОСОБА_1, будучи працездатою з травня 1990року по липень 1990 року і до моменту ліквідації колгоспних дворів ( 15.04.1991 року), проживала незначний час та не приймала участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, оскільки перебувала в стані вагітності, інших доказів якіб спростували доводи представника відповідача не подано, тому суд приходить до висновку, що остання ОСОБА_1 втратила свою частку в майні колгоспного двору, а її донька -позивачка ОСОБА_2 і не набула, так як народилася 20.09.1990 року, коли батьки проживали в іншому господарстві№137,

яке було квартирним будинком КСП ім. Дзержинського, з якого вибула родина у 1992 році, коли вже діяв ЗУ "Про власність"(а.с.118-120).

Судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року залишалися членами та не втратили права на частку в майні колгоспного двору відповідачка ОСОБА_5 та голова ОСОБА_6, який помер 16 грудня 1991 року, тому позовні вимоги позивачів, щодо майна колгоспного двору є необгрунтованими, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 120,123,563 ЦК України 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У разі смерті члена колгоспного двору, спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають.

Згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" це положення діяло до 1 липня 1990 року.

Таким чином, після смерті одного з членів колгоспного двору після 1 липня 1990 року, на його частку відкривалася спадщина.

Отже після

смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/2 частину спірного будинку. Спадкоємцями за законом першої черги являються відповідачка ОСОБА_8, як дружина та ОСОБА_7 -син, які й прийняли спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як ОСОБА_8 проживала із спадкодавцем, а ОСОБА_7 протягом 6 місяців повернувся до спірного будинку.

Так як після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_8 належало вже 3/4 частини спірного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями № 20 по вул. Сергіївській в с.Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, 1/2 з яких належить їй як колишньому члену колгоспного двору, а 1/4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 Інша 1/2:2=1/4 частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями мала бналежати ОСОБА_7 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

23 лютого 2012 року помер ОСОБА_7

Спадкоємцями за законом першої черги являються його мати ОСОБА_8 та його діти: неповнолітній син ОСОБА_4 та донька , які й прийняли спадщину, шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаральної контори, що підтверджено дослідженою в судовому засіданні копією спадкової справи. В інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 подано матір'ю - позивачкою, яка перебуває як встановлено з її слів в розірваному шлюбі із спадкодавцем.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Відповідно до п. 2 ст. 1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту реєстрації цього майна, тому право власності на майно, на яке судом визнається право на спадщину за позивачем може бути визнане після реєстрації в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

За змістом статі 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Як роз'яснено в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видасться за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством за наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі.

Згідно до пункту 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., зареєстрованого в МУЮ 22.02.2012 р. за № 282/20595), якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Частиною 1 статті 178 Цивільного кодексу України передбачено, що об'єкти цивільних прав (тобто і майнові права) можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

З урахуванням викладеного, наявне у дітей та матері спадкодавця право на спадкування нерухомого майна, яке за своїм змістом є майновим правом, після смерті спадкодавця ОСОБА_7, підлягає спадкуванню, оскільки, відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилося внаслідок її смерті.

При цьому судом встановлено, що лише позивачем ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5Гпо зустрічним позовним вимогам доведена об'єктивна неможливість реалізувати право набуття власності на житловий будинок з надвірними будівлями, в порядку спадкування за законом, поза судовим провадженням, оскільки в матеріалах провадження наявні постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння через відсутність правовстановлюючих документів(а.с.21,179,180) На ім'я позивачки ОСОБА_2, як підтвердила в судовому засіданні сама позивач ОСОБА_2 постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій не видавалася, що свідчить про наявність вирішення питання позивачкою ОСОБА_2 в позасудовому порядку- через органи нотаріату, суд не має права самостійно брати на себе такі функції.

Тому, враховуючи встановлені обствини, відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, не визнане право позивача -неповнолітнього ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 по зустрічним позовним про визнання права власності на будинок, в порядку спадкування за законом, підлягає захисту в судовому порядку, а саме ОСОБА_4-1/12 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 на

1/4 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер 16 грудня 1991 року та

право власності на 1/12 частину житлового будинку №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району кої області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 23 лютого 2012 року.

Ст. 10 ч. 3 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. При цьому, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд, вважає, що позивачами не подано доказів на підтвердження позовних вимог в частині скасуванні державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0.1715 га та 0.2500 га на яких розташований спірний будинок в с. Ганнівка Ново українського району Кіровоградської області вул.. Сергіївська, 20, видані 04 листопада 2009 року ОСОБА_5 та зобовязати реєстраційну службу Ново українського районного управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власноті на домоволодіння, розташоване с. Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області вул.. Сергіївська, 20.

Оскільки державні акти не були дослідженні судом, про те що в ухвалі апеляційного суду, як сверджує позивач ОСОБА_2 встановлено наявність державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0.1715 га та 0.2500 га на яких розташований спірний будинок в с. Ганнівка Новоукраїнського району, які видані 04 листопада 2009 року ОСОБА_5 Зазначені обставини ніхто і не спростовує, але позивачами не надано доказів, що у них є труднощі у зібранні доказів, представник відповідача, пояснив, що в нього відсутні відповідні докази, а саме державні акти.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, і, водночас, в недоторканності самого майна власника.

В зв'язку з тим, що позивачі не обгрунтували та не зазначили підстав скасування державних актів та які і не були предметом дослідження, так як позивачка ОСОБА_2А переконливо вважає, що ці обставини встановлені апеляційним судом в ухвалі від 14.05.2013 року(а.с.14-15), але право позивачів довести підстави їх скасування та норми на підставі яких суд повинен прийти до необхідності скасування державних актів, встановлене ст.ст.10, 60 ЦПК України, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є нотаріально посвідчений договір, рішення суду.

В частині позовних вимог, якими позивачі просять зобовязати реєстраційну службу Ново українського районного управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власноті на домоволодіння, розташоване с. Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області вул.. Сергіївська, 20 позивачі також не навели в розумінні ст. 60 ЦПК України жодних підстав, як і підстав, з яких суд повинен зобов'язати не відповідача, а третю особу здійснити дії по виключенню з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власноті на домоволодіння, яке належить ОСОБА_5

Питання, щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Позивачами подано позовну заяву з вимогами як майнового так і немайнового характеру, але досплачено судовий збір на загальну суму 243.60грн.(а.с.2,3,26).

Відповідно до пп. 2 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви немайнового характеру встановлюється ставка судового збору 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 243,60 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Таким чином суд приходить до висновку, що з позивачів за первісним позовом підлягають достягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 243.60 грн.:2=121.80 грн.

Керуючись ст.ст. 328,1216,1261, 1299 ЦК України,ст. 120,123,563 ЦК України 1963 року, ст.ст. 88,209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та неповнолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5, про визнання права власності за: ОСОБА_1 на 1/5 частину домоволодіння, яке розташоване с. Ганнівка Ново українського району вул.. Сергіївська, 20, Кіровоградської області, як майно колгоспного двору;

ОСОБА_2 на 3/10 частини домоволодіння, яке розташоване с. Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області вул.. Сергіївська, 20, як майно колгоспного двору 1/5 частина та 1/10 частина в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7;

ОСОБА_4 на 1/10 частину домоволодіння, яке розташоване с. Ганнівка Ново українського району вул.. Сергіївська, 20, Кіровоградської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 та скасуванні державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0.1715 га та 0.2500 га на яких розташований спірний будинок в с. Ганнівка Ново українського району Кіровоградської області вул.. Сергіївська, 20, видані 04 листопада 2009 року ОСОБА_5 та зобовязати реєстраційну службу Ново українського районного управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власноті на домоволодіння, розташоване с. Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області вул.. Сергіївська, 20 відмовити за необґрунтованістю позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/12 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в порядку спадкування після ОСОБА_7, який помер 23 лютого 2012 року.

Зустрічні позовну заяву ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, що належить їй як члену колишнього колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в порядку спадкування після ОСОБА_6, який помер 16 грудня 1991 року.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/12 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під №20, по вулиці Сергіївській в селі Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 23 лютого 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_10 судовий збір в дохід держави в розмірі 121.80 гривень, з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: О. А. Гарбуз