Справа № 2-639/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Буран О.М.

при секретарі Татар Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції в Одеській області, третя особа: Головне управління державного казначейства України в Одеській області про відшкодування матеріального збитку, суд

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом і просить стягнути з відповідача, Головного управління юстиції в Одеській області, матеріальний збиток у розмірі 270 000 гривень.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.11.2000 року Малиновським райсудом було винесено рішення, яким на користь ОСОБА_1 за договором позики з ОСОБА_2 було стягнуто суму у розмірі 270 000 грн. По даному рішенню державним виконавцем Київського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження. Але з причин бездіяльності співробітників виконавчої служби з 2001 року до теперішнього часу судове рішення не виконано, збитки на користь позивача не відшкодовано.

Представник відповідача у судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Надав до суду заперечення, у яких вказав, що позивачем пропущено строки звернення до суду і не надано жодних доказів порушення його прав відділом виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області.

Представник третьої особи, Головного управління державного казначейства України в Одеській області у судове засідання зявився, просив вирішити справу згідно чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачку та свідка по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Малиновським райсуду від 20 листопада 2000 року на користь ОСОБА_1 за договором позики з ОСОБА_2 було стягнуто суму у розмірі 270 000 грн. та судові витрати на суму 2 700 грн. (а.с. ) По даному рішенню постановою від 06.03.2001 року державного виконавця Київського районного управління юстиції Степаненко Г.Е. було відкрито виконавче провадження. (а.с. ) У запропонований державним виконавцем термін добровільне виконання рішення не відбулося.

Згідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець перевіряє можливість примусового виконання рішення, шляхом перевірки наявності рухомого, нерухомого майна боржника, наявність розрахункових рахунків у відповідних установах, тощо.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, виконавче провадження по виконанню рішення Малиновським райсуду від 20 листопада 2000 року не закрито, рішення не виконано, однак певні дії державним виконавцем виконувались.

Згідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження», Звернення стягнення на майно боржника полягаєв його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

У судовому засіданні встановлено, що межах виконання рішення суду від 20.11.2000 року, державним виконавцем Київського районного управління юстиції Степаненко Г.Е. було проведенно ряд дій, повязаних з виконанням даного рішення, а саме накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_1 із забороною відчуження; підприємство-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований за адресою: АДРЕСА_2; частку у статутному фонді ТОВ «1000 дрідниць»; будівлю, розташовану у АДРЕСА_3, згідно постанов від 16.03.2001 року, 29.03.2001 року, 13.06.2001 року. (а.с. )

У судовому засідання позивач стверджував, що виконавче провадження не виконувалось більше пяти років, з 2001 по 2007 року.

Відповідно до ст..85 Закону України «Про виконавче провадження», для оскарження дій (бездіяльності) державної виконавчої служби встановлюється десятиденний строк позовної давності з того моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст..3 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії по виконанню рішення майнового характеру протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач стверджує, що судове рішення не виконувалось тривалий час з вини відділу державної виконавчої служби, але не звернувся зі скаргою на їх бездіяльність по спливу шестимісячного строку.

Згідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність (зокрема й у спорах про стягнення майнової шкоди) встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду лише у 2007 році. Таким чином позивачем пропущено як загальний, так і спеціальний строки позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Позивач у прохальній частині позову просить відновити процесуальний строк на подачу позовної заяви на підставі невиконання рішення Малиновського райсуду від 20.11.2000 року. Але ця підстава жодним чином не перешкоджала позивачу звернутися до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до Головного управління юстиції в Одеській області і просить відшкодувати матеріальний збиток у розмірі 270 000 гривень.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, відповідно до Положення про відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, затвердженого наказом Головного управління юстиції в Одеській області від 20.12.2007 року №444-о/д, відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції не здійснює примусового виконання рішень, а виконує лише організаційні, координаційні, контрольні та методичні функції.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди», матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній звязок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що позивачем не надано було жодних доказів порушення відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області його прав, свобод чи законних інтересів. Також ОСОБА_1 не доведено жодного з елементів складу цивільного правопорушення, що виключає можливість відшкодування матеріальної шкоди, а навпаки той факт, що виконання рішення триває, свідчить по можливість отримання позивачем стягнутих на його користь коштів. Будь-які дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.

Також суд вважає, що позивач пропустив строк на звернення до суду без поважної причини, а тому втратив право на захист свого порушеного права.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 257, 267 Цивільного кодексу України, ст. 3, 5, 55, 85 Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління юстиції в Одеській області, третя особа: Головне управління державного казначейства України в Одеській області про відшкодування матеріального збитку відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Буран