Справа №576/66/15-ц 2/576/97/15 Р І Ш Е Н Н Я ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
В порушення цього іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» ПП «Українська верстатобудівна компанія «Салвер» частково провела поділ, перепланування, виділення в окрему одиницю та реалізацію іпотечного майна без згоди іпотекодержателя і в подальшому відбулося відчуження предмету іпотеки на підставі договорів купівлі- продажу, укладених 22.05.2009 р. між ПП «ОСОБА_7» та ПП «УВК «Салвер», посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (реєстраційні номери 1018 - 1024), подальше ж відчуження предмету іпотеки відбулося шляхом продажу ПП «ОСОБА_7» іпотечного майна ТОВ «УМК «Салверст» на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між ними 25.09.2009 р. Також позивач посилається на те, що згідно цих договорів купівлі-продажу ПП «УВК «Салвер» незаконно, без погодження з банком, відчужило таке нерухоме майно: механічний цех №1 літера А, механічний цех №2 літера Б, адмін. побутовий корпус літера В-3 (на дату оформлення договору іпотеки дана нерухомість називалася будівля цеху №8 і 9 з АПК літера Ч-3); механічно складальний цех №3 літера Д (на дату оформлення договору іпотеки дана нерухомість називалась головний корпус з АПК літера А-3); зварювальну дільницю з прибуд. літера Й, цех товарів загального вжитку з прибудовами літера К, будівля СТО (цех порізки металу) літера Л (на дату оформлення договору іпотеки дана нерухомість називалася будівля цеху №6 з прибудовами літера Э); замощення літера І (найменування не змінилося); артсвердловина, св. (на дату оформлення договору іпотеки літера Щ). А згідно судової будівельно-технічної експертизи №525 від 30 липня 2010 року, проведеної Сумським відділенням при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса у справі №9/22-10, було встановлено, що після поточної інвентаризації Глухівським МБТІ незаконно було змінено літери на приміщеннях та будівлях, що входили до складу предмета іпотеки, а саме, станом на 27.10.2011 р.: приміщення під літерою Ч-3 поділено на приміщення під літерами В-3, А та Б; приміщення під літерою А-3 поділено на приміщення під літерами Д та Е-3; приміщення під літерою Э поділено на приміщення під літерами И, Й, К та Л; артсвердловина літерою Щ - після інвентаризації «Св», а замощення під літерою І (станом на 06.02.2008 р.) після проведення поточної інвентаризації Глухівським МБТІ не було змінено літеру та продано під літерою І та зареєстровано право власності за ТОВ «УМК «Салверст».
В судовому засіданні представник позивача Москвічов А.С. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача ОСОБА_2 в суді позов не визнав та пояснив, що рішенням Глухівського міськрайонного суду від 15 липня 2009 року, на яке посилався позивач, не лише стягнуто на його користь в солідарному порядку з третьої особи ПП «Українська верстатобудівна компанія «Салвер» та ОСОБА_3 заборгованість за відповідними кредитними договорами на загальну суму 7609025,01 грн., а й розірвано ці кредитні договори. Також обґрунтовує заперечення тим, що вже є рішення господарського суду Сумської області від 19 червня 2013 року, а отже, існує два судових рішення стосовно предмету іпотеки, прийнятих на користь позивача, про солідарне стягнення коштів з фізичної й юридичної особи та щодо права продажу предмету іпотеки. Крім того, посилається на те, що оскільки ці кредитні договори розірвані рішенням Глухівського міськрайонного суду від 15.07.2009 р., тобто, є припиненими, то вважає, що згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека є припиненою у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, до того ж, вартість іпотечного майна значно більша, ніж зазначено позивачем, тому просить відмовити у задоволенні цього позову за його необґрунтованістю та безпідставністю. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов теж не визнав, пославшись на ті ж обставини, що й ОСОБА_2, а також заявив суду, що не може бути звернуто стягнення на ніякі інші приміщення, ніж ті, що вказані в іпотечному договорі.
Допитана судом свідок ОСОБА_9 показала, що всередині грудня 2014 року до неї звернувся ОСОБА_4 з приводу реєстрації придбаного ним нерухомого майна, що знаходиться на АДРЕСА_1, і оскільки після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було виявлено лише накладення арешту на майно слідчим СВ ГУМВС України в Сумській області від 25.02.2010 р., який було знято 24.11.2014 р. суддею Сумського районного суду Дашутіним, то 16 і 17 грудня 2014 р. вона зареєструвала відповідне нерухоме майно згідно наданих договорів купівлі-продажу. При цьому свідок суду пояснила, що в цих нотаріально посвідчених договорах було зазначено не те майно, яке перебувало в іпотеці банку. Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, свідка, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 липня 2009 року (справа №2-432/2009), яке набрало законної сили згідно ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 16.11.2009 р., стягнуто в солідарному порядку з приватного підприємства «Українська верстатобудівна компанія «Салвер» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитними договорами №02/11-01-08 від 6 лютого 2008 року в сумі 3626984,69 грн., №03/11-01-08 від 6 лютого 2008 року - 3190457,57 грн. та №09V/11-01-08 від 30 травня 2008 року - 791564,75 грн., а всього на загальну суму 7609025,01 грн. Цим же судовим рішенням розірвано вищевказані кредитні договори №02/11-01-08 від 06.02.2008 р., №03/11-01-08 від 06.02.2008 р. та №09V/11-01-08 від 30.05.2008 р., укладені між ПП «Українська верстатобудівна компанія «Салвер» та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с. 179-183). Також судом установлено, що рішенням господарського суду Сумської області від 19 червня 2013 року (справа №5021/2865/2011), яке набрало законної сили 01.07.2013 р., задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ТОВ «Українська машинобудівна компанія «Салверст», ПП «Українська верстатобудівна компанія «Салвер», треті особи ПП «ОСОБА_7», приватний нотаріус Київського нотаріального округу ОСОБА_5, КП «Глухівське бюро технічної інвентаризації», і в рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі 6817442,26 грн., яка складається із заборгованості по кредитним договорам №02/11-01-08 від 06.02.2008 р. в розмірі 3626984,69 грн. та №03/11-01-08 від 06.02.2008 р. в розмірі 3190457,57 грн. згідно рішення Глухівського міськрайонного суду від 15.07.2009 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу від свого імені:
Цим же рішенням господарського суду передано в управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вищевказаний предмет іпотеки та надано йому право підпису договору купівлі-продажу вищевказаного іпотечного майна в якості продавця, право одержання дублікатів правовстановлюючих документів, право отримання витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, право отримання довідок та документів, що будуть необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (а.с. 15-22). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, за яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Також ч.1 ст. 33 цього Закону передбачено, що в разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки встановлені у ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» та у ст. 589 ЦК України.
Звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 590 ЦК України, ч.4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).
При цьому, за змістом ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Також статтею 37 цього ж Закону передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. А згідно положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. З долученого ж до справи іпотечного договору №021/11/0208 від 06.02.2008 р., укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (іпотекодержатель) та ПП «Ремсервіс» (іпотекодавець), вбачається, що зазначене в п.1 цього договору майно передається як забезпечення повернення кредитів, виданих за наступними договорами - №03/11-01-08 від 06.02.2008 р. на суму 2500000 грн. строком до 05.02.2011 р., №02/11-01-08 від 06.02.2008 р. на суму 3300000, а п.11.3.1, 11.3.2 цього договору передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с 10 - 12). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, і способами захисту цивільних прав та інтересів серед іншого можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі тощо. Оскільки в суді встановлено, що рішенням господарського суду Сумської області від
19 червня 2013 року (справа №5021/2865/2011), яке набрало законної сили, в рахунок погашення кредитної заборгованості ПП «Українська верстатобудівна компанія «Салвер» перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 6817442,26 грн., яка складається із заборгованості по кредитним договорам №02/11-01-08 від 06.02.2008 р. в розмірі 3626984,69 грн. та №03/11-01-08 від 06.02.2008 р. в розмірі 3190457,57 грн., вже звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права його продажу від свого імені, а отже, банк скористався таким правом, і на даний час дане судове рішення знаходиться на виконанні, при цьому ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснює реалізацію цього іпотечного майна, розмістивши відповідні оголошення, і на думку суду, за наявності цього судового рішення, що набрало законної сили, та відсутності відмови стягувача від його примусового виконання, суд не вправі повторно звернути стягнення на те ж іпотечне майно, а тому в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» необхідно відмовити за їх безпідставністю, що не позбавляє позивача звернутися за захистом своїх прав та інтересів у інший спосіб. Разом з тим, суд вважає безпідставним твердження представників відповідача про те, що ОСОБА_4 не може нести зобов'язання за вищевказаним іпотечним договором, так як не був його стороною, так як відповідно до вимог, передбачених ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, і така особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором в тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд, -
Суддя