18 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 17 червня
2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання сторонами було придбано наступне майно: автомобіль «KIA Magentis GE 2.0», 2008 року випуску, державнйи номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований на імʼя ОСОБА_5, однак проданий третій особі. Крім того за період шлюбу ОСОБА_5 став засновником ТОВ «Завод Запоріжмашпром», розмір внеску до статутного фонду становить 266 000 грн. Враховуючи викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю сторін автомобіль «KIA Magentis GE 2.0», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та розмір внеску до статутного капіталу ТОВ «Завод Запоріжмашпром» в розмірі 266 000 грн, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію
Ѕ частки дійсної вартості автомобіля, що був придбаний в період шлюбу, в розмірі 30 000 грн, стягнути з відповідача на її користь компенсацію половини Ѕ суми спільних грошових коштів подружжя, які внесені до статутного фонду ТОВ «Завод Запоріжмашпром» в розмірі 133 000 грн.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Поділено майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме: автомобіль «KIA MAGENTIS 2.0», 2008 року випуску, державний номерний знак

АР 1119 ВЕ, та розмір внеску до статутного капіталу ТОВ «Завод Запоріжмашпром» в розмірі 266 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію Ѕ частки вартості автомобіля «KIA MAGENTIS 2.0», 2008 року випуску, державний номерний знак

АР 1119 ВЕ, що був придбаний в період шлюбу, в розмірі 30 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію половини (1/2 частку) суми спільних грошових коштів подружжя, витрачених ОСОБА_5 на внесення до статутного фонду ТОВ «Завод Запоріжмашпром», в розмірі 133 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2015 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а вклад до статутного капіталу товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя.

Стаття 57 СК України <nau://ukr/2947-14|st57> дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України <nau://ukr/2947-14|st60>.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України <nau://ukr/2947-14|st60>) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:

1) час набуття такого майна,

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України <nau://ukr/2947-14|st60> вважається правильно застосованою.

У зв'язку з викладеним грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна приватним підприємцем для його використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права особистої приватної власності одного з подружжя.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, оскільки встановлено фактичні обставини справи, які дають підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого

2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня

2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.М. Ситнік