АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2755/15 Головуючий 1 інст. - Задорожній М.І.
Категорія: позадоговірні правовідносини
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Пшенічної Л.В., Івах А.П.

за участю секретаря - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року за по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, Харківської обласної державної адміністрації, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області про зобов'язання компенсувати витрати на лікування,-

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив зобов'язати Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів та Харківську обласну державну адміністрацію компенсувати йому витрати на ендопротезування посттравматичного лівостороннього гонартрозу за кордоном у розмірі 381621,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 1984 році позивач отримав кульове поранення при виконанні інтернаціонального боргу в Демократичній Республіці Афганістан, в результаті цього він є інвалідом Радянської армії 2-ї групи та має пільги, встановлені законодавством України.

Протягом 24 років він звертався до різних медичних закладів з питання лікування та протезування колінного суглоба маючи діагноз - хронічний остиомиелит медіального мищелка лівої великоберцової кістки.

У 2008 році Харківською обласною клінічною лікарнею йому було рекомендовано лікування у Німеччині.

Під час проходження обстеження у медичному центрі м. Дюссельдорф йому було рекомендовано термінове та невідкладне хірургічне втручання, що виключало дотримання процедури направлення хворих на лікування за кордон, передбачене Постановою Кабінету Міністрів України № 991 від 08.12.1995 року.

Операцію у медичному центрі м. Дюссельдорф було проведено 11.06.2008 року. З 25 червня до 17 липня 2008 року він проходив реабілітацію у клініці «Кайзер Карл» м. Бонна.

На лікування позивачем було витрачено 35 732,34 євро, що станом на 07.11.2013 року становить 381621,93 грн.

З 2008 року позивач звертався до державних органів та органів місцевого самоврядування з питання компенсації понесених ним витрат на лікування за кордоном але отримував відмови.

ХОВ фонду соціального захисту інвалідів відмовив йому листом від 11.09.2013 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Скарга містить посилання на те, що судом не застосовані норми матеріального права які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так згідно ст. 27 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» передбачено компенсацію витрат понесених інвалідами у зв'язку з придбання відповідних засобів або оплати послуг за власний рахунок.

Позивачем були надані докази того, отримання ним у Німеччині медична допомога, мала терміновий та невідкладний характер, а законодавством не встановлено автоматичне позбавлення інваліда права на грошову компенсацію у разі недотримання порядку передбаченого ПКМУ № 991 від 08.12.1995 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Так судом зазначено, що громадянин України може отримати грошову компенсацію за отриману медичну допомогу за кордоном, за умови виконання порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 9911 від 08.12.1995 року. «Положенням про порядок направлення громадян на лікування за кордон» передбачена процедура прийняття рішення про доцільність лікування за кордоном відповідною комісією Міністерства охорони здоров'я України, на підставі якого видається відповідний наказ міністерства та визначається загальна сума пов'язаних з цим витрат і джерела їх покриття.

Судова колегія з таким висновком погоджується оскільки він відповідає обставинам справи .

Позивачем не заперечувалось, що зазначений порядок ним дотриманий не був, що унеможливлює визначення джерела покриття затрат, які передбачені п. 5 Постанови № 991.

Визначення джерела покриття затрат пов'язаних з лікуванням громадянина України за кордоном впливає на визначення неналежного відповідача у справі.

Та обставина, що питання не розглядалось Комісією з питань направлення на лікування за кордон МОЗ України свідчить про необґрунтованість пред'явлення вимог саме до ХОВ фонду соціального захисту інвалідів та Харківської обласної адміністрації.

До того ж судова колегія бере до уваги, що до «Переліку у технічних та інших засобів реабілітації» затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 05.04.2012 року ендопротези не входять, а тому вартість таких протезів не підлягає компенсації..

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не судова колегія не вбачає підстав для скасування спростовують огляду на викладене з підстав передбачених ч. 1 ст. 308 ЦПК України оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: