Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/8158/14-ц Головуючий у 1-й інст. Куліченко М. В.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Худякова А.М.,

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») до ОСОБА_2 про стягнення коштів за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувало тим, що між банком та відповідачем 17.06.2011 року був укладений кредитний договір № ВLаЖГА00044460, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 15000,00 грн., для придбання побутових товарів та зобов'язаний щомісячно погашати частинами суму кредиту та сплачувати відсотки. Посилаючись на те, що боржник лише частково виконав свої кредитні зобов'язання, в результаті чого утворилась заборгованість у сумі 64272,14 грн., просив суд стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 45528,95 грн. боргу за кредитним договором та 455,95 грн. понесених судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк» просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги щодо стягнення неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 неустойку в сумі 38743,19 грн.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з'ясуванні всіх фактичних обставин справи. Апелянт вважає, що суд не дослідив та не надав належної оцінки доказам по справі та не сприяв повному, об'єктивному, неупередженому розгляду справи, тому рішення суду є незаконним і необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.06.2011 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 15000,00 грн., на термін 36 місяців, який останній повинен погашати частинами зі сплатою 15 % річних за користування ним.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі і надав відповідачу кредит. Останній свої зобов'язання виконав частково, у зв'язку з чим станом на 17.06.2014 року утворилася заборгованість у сумі 64272,14 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 12941,60 грн., відсотки - 4898,53 грн., комісія РО - 7688,19 грн., плата за пропуск платежів - 38743,19 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково та зменшуючи розмір пені до 20000,00 грн. суд правильно виходив з того, що розмір пені значно перевищує суму заборгованості, є неспівмірно великою, несправедливою та врахував сімейний і майнового стан боржника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду так як він відповідає вимогам закону та встановленим судом обставинам.

Так, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Дана стаття також надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що за таких обставин зменшення розміру пені з врахуванням розміру неповернутого кредиту відповідає вимогам ст. 3 ЦК України, - загальним засадам справедливості та розумності.

Доводи апеляційної скарги про те, що у судовому рішенні не наведено жодних обставин, які впливають на належне виконання зобов'язань відповідачем є безпідставними та спростовуються матеріалах справи. Суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що відповідач має невелику заробітну плату, оплачує навчання дитини (а. с. 49-50) та має утриманні дружину (а. с. 52-53).

Судом першої інстанції при розгляді справи, інші обставини, на які містяться посилання в апеляційній скарзі, перевірялись. Висновки суду щодо часткового задоволення заявлених вимог грунтуються на доказах, наданих сторонами, їх правова оцінка сумніву не викликає. До правовідносин, які склалися між сторонами у зв'язку з виникненням спору, правильно застосовані норми матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому апеляційною інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: