АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 3 березня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування позикою,

встановила:

у грудні 2014р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 168грн. 38коп. процентів за користування позикою.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що відповідно до розписки від 18 листопада 2006р. відповідач взяв у неї у борг 9400 доларів США, які зобов'язався повернути на протязі 2,5років, тобто до 18 травня 2009р., проте, борг не повернув. Рішенням суду від 7 квітня 2010р. з відповідача було стягнуто 65 559грн. боргу, 555грн. 3% річних. Рішенням суду від 16 жовтня 2013р. з відповідача стягнуто 6022грн. 3% річних та 5812,74грн. інфляційних втрат. Рішенням суду від 3 жовтня 2014р., яке змінене рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014р., з відповідача стягнуто 29 546грн. 24коп. процентів за користування позикою. Однак, відповідачем борг не повернуто, тому позивач просить стягнути проценти за користування позикою за період з 23 липня 2014р. по 3 грудня 2014р.

У подальшому позивач збільшувала позовні вимоги і остаточно просила стягнути з відповідача проценти станом на 3 березня 2015р. у сумі 5688,36грн.

Рішенням суду від 3 березня 2015р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.82-83), у судове засідання не з'явилися, клопотання про перенесення судового розгляду не подали, тому колегія суддів відповідно до положень ст. 305 ЦПК України провела судове засідання у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 18 листопада 2006р. відповідач взяв у позивача 9400 доларів США, які зобов'язався повернути до 18 травня 2009р.

Відповідачем взяті на себе зобов'язання виконані не були, тому рішенням Святошинсь-

- 2 -

кого районного суду м. Києва від 7 квітня 2010р. з відповідача на користь позивача стягнуто 65 559грн. заборгованості за договором позики.

21 липня 2010р. відкрито виконавче провадження по виконанню рішення суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2014р., яке змінене рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014р., з відповідача на користь позивача стягнуті проценти за користування позикою за період з 23 липня 2011р. по 23 липня 2014р. у розмірі 29 546грн. 24коп.

Відповідач не заперечував, що на день звернення до суду з даним позовом борг за договором позики ним не повернуто.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення рішення суду, яким з відповідача стягнута заборгованість за договором позики, між сторонами виникли інші грошові зобов'язання, які не регулюються нормами статті 1048 ЦК України.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він не ґрунтується на нормах матеріального права.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неподаткову-ваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Рішенням суду від 3 жовтня 2014р. було встановлено, що договір позики, який був укладений сторонами, не є безпроцентним, тому дана обставинам відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України повторному доказуванню при розгляді даної справи не підлягає.

Оскільки умовами договору позики, який був укладений між сторонами, не було передбачено іншої домовленості стосовно строку виплати процентів, тому відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на отримання процентів щомісячно до дня повернення позики, а так як відповідач на день розгляду даної справи борг не повернув, то позивач має право отримати проценти за користування позикою по день ухвалення рішення суду.

На вказані норми матеріального права не звернув уваги суд першої інстанції і прийшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до позовних вимог, позивач просить стягнути проценти за користування позикою з 23 липня 2014р. по 3 березня 2015р.

Проте, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014р. проценти за даним договором позики стягнуті по 23 липня 2014р., тому позивач має право на отримання процентів, за період, починаючи з 24 липня 2014р.

- 3 -

При проведені розрахунків колегія суддів виходить з наступного: за період з 24 липня 2014р. по 12 листопада 2014р. розмір облікової ставки НБУ становив 12,5%, даний період містить 112 днів, тому розмір процентів становить 2514грн. 59коп. (65559х12,5х112:365:100); за період з 13 листопада 2014р. по 5 лютого 2015р. облікова ставка НБУ становила 14%, період складається з 85 днів, тому розмір процентів становить 2137грн. 40коп. (65559х14х85:365:100); за період з 6 лютого 2015р. по 3 березня 2015р. облікова ставка НБУ становила 19,5%, період складається з 26 днів, тому розмір процентів становить 910грн. 64коп. (65559х19,5х26:365:100), тому загальний розмір процентів становить 5562грн. 63коп.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права при ухваленні рішення суду, воно підлягає скасуванню, а колегія суддів ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 3 березня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 562грн. 63коп. процентів за користування позикою.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і крмінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5707/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Судді: