Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/2815/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Ліхтанська Н.П.
№22-ц/778/2389/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 70 000,0 грн. боргу за договором позики від 28.04.2013 року зі строком повернення 25.12.2013 року та понесені судові витрати 700,0 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.08.2014 року (а.с.34) заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на автомобіль ГАЗ 5312 АЦ 4.8, 1988 р.в., р.н. НОМЕР_2, який зареєстрований за ОСОБА_2

В решті частини клопотання відмовлено.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року (а.с.58-59) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 70 000,0 грн., судові витрати в сумі 821,80 грн., а всього 70 821, 80 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.02.2015 року (а.с.73-80) заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив заочне рішення суду першої інстанції змінити, стягнути з нього на користь ОСОБА_3 борг в сумі 70 000,0 грн., судові витрати 700,0 грн., а всього 70 700,0 грн.

Позивач ОСОБА_3 подав апеляційному суду через канцелярію письмові заперечення на зазначену апеляційну скаргу відповідача (а.с.97-99).

У судове засідання 30.04.2015 року всі особи, які беруть участь у цій справі, та які належним чином, з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України, були повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи, у тому числі апелянт - відповідач ОСОБА_2 через свого представника (а.с.37) - ОСОБА_4 (а.с. 94-123- 126, 102-103) за допомогою інших засобів зв'язку, що відповідає вимогам ст. ст. 74 ч. 6, 76 ч. 5 ЦПК України, не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При цьому, позивач ОСОБА_3 у своїх письмових запереченнях на апеляційну скаргу просив апеляційний суд розглядати дану справу за його відсутності (а.с.99).

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у цій справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 10-11, 212-215, 224-226 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 28 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_2 взяв у позику (борг) у позивача ОСОБА_3 гроші в сумі 70 000,0 грн. і зобов'язався повернути ці гроші в строк до 25 грудня 2013 року, на підтвердження чого була складена розписка позичальником ОСОБА_2 від 28 квітня 2013 року, яка була надана суду першої інстанції позивачем (а.с.5).

Станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (09.10.2014 року) ОСОБА_2 не повернув борг ОСОБА_3 в сумі 70 000,0 грн.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи, що відповідач у встановлений договором термін не повернув позивачеві суму боргу, суд першої інстанції правильно вважав необхідним цю суму боргу стягнути з відповідача за заочним рішенням, що є предметом апеляційного скарження у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останнього ОСОБА_4 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача при вирішенні питання про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Так, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та представник останнього ОСОБА_4 належним чином, з додержанням вимог ст.ст. 74-77 ЦПК України, повідомлялись судом першої інстанції про час та місце розгляду заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цій справі, призначеного на 03.02.2014 року (а.с.73,75-76). Останні не повідомили суд першої інстанції про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), тому суд першої інстанції надсилав судові повістки відповідачу та представникові останнього за останньою відомою адресою, наявною у матеріалах цієї справи. Проте, конверти із судовими повістками, що надсилались судом першої інстанції на ім'я відповідача та представника останнього, повернулись на адресу суду першої інстанції з відмітками поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

В силу вимог ст. 77 ч. 1 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

За таких обставин, суд першої інстанції мав право 03.02.2014 року розглядати заяву відповідача про перегляд заочного рішення у цій справі за відсутності відповідача та представника останнього.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

Так, в силу вимог ст. 79 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються у тому числі із судового збору.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, позивачем ОСОБА_3 у цій справі понесено судових витрат на сплату судового збору у цій справі на загальну суму 821,80 грн. (розрахунок: 700,0 грн. - судовий збір за подачу вищезазначеного позову до суду першої інстанції (оригінал квитанції а.с.1) + 121,80 грн. - судовий збір за подачу до суду першої інстанції заяви про забезпечення позову позивача у цій справі (оригінал квитанції а.с.9), яка була задоволена судом першої інстанції (а.с.34).

В силу вимог ст. 214 ч. 1 п. 6 ЦПК України містить питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення: як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Вимоги позивача про стягнення будь-яких понесених ним у справі судових витрат за своїм змістом не є позовними вимогами.

Вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених сторонами у справі, між останніми за результатами розгляду справи по суті є обов'язком суду в силу вимог ст. ст. 88, 214 ЦПК України.

Тому, суд першої інстанції, стягнувши при вищевикладених обставинах з відповідача на користь позивача за оскаржуємим рішенням судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 821,80 грн., не міг вийти і не вийшов за межі позовних вимог позивача у цій справі, якій первісно у своєму позові (а.с.3) просив стягнути на свою користь з відповідача лише понесені 700,0 грн. судового збору за подачу вищезазначеного позову до суду.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту - відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 судових витрат у вигляді судового збору 145,0 грн. (а.с.83), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.