Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі
головуючий суддя: Хилевич С.В.
суддів: Собіна І.М., Оніпко О.В.
секретар судового засідання: Шептицька С.С.
за участі: представника відповідача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу охорони здоров'я Дубенської міської ради Рівненської області про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,
в с т а н о в и л а:
Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 18 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: скасовано рішення Дубенського міськрайонного суду від 27 березня 2015 року, а позов ОСОБА_1 задоволено і визнано незаконним та скасовано наказ Відділу охорони здоров'я Дубенської міської ради Рівненської області від 28 листопада 2014 року № 77 "Про накладення дисциплінарного стягнення".

11 серпня 2015 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, яким просить стягнути з Відділу охорони здоров'я Дубенської міської ради Рівненської області на його користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 974, 40 гривень, а також на користь держави судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 243, 60 гривень та апеляційної інстанції в розмірі 121, 80 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом, зокрема, не вирішено питання про судові витрати.

Норми ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачають обов'язок суду присудити стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На а.с. 13-14 містяться виготовлений 23 лютого 2015 року адвокатом Тендюком О.А. - представником ОСОБА_1 рахунок НОМЕР_1, де вказано про розмір наданої ним правової допомоги у 974, 40 гривень, а також розрахунок витрат на правову допомогу (гонорар), що обчислений відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Урахувавши, що станом на момент надання правової допомоги розмір мінімальної заробітної плати становив 1 218 гривень, а кількість витраченого з цією метою адвокатом часу склала 2 години (попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, вивчення і правовий аналіз матеріалів справи, підбір доказової бази - 1 година; оформлення позовної заяви - 1 година), тому правильним є визначений розмір наданої правової допомоги у 974, 40 гривень (478, 20 гривень Х 2 години).

За таких обставин зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1

Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач у трудових спорах звільнений від сплати судового збору, а позов ОСОБА_1 апеляційним судом задоволено, тому слід стягнути із Відділу охорони здоров'я Дубенської міської ради і 121, 80 гривень судового збору за розгляд справи Апеляційним судом Рівненської області.

Натомість не можна погодитися із доводами позивача про стягнення 243, 60 гривень судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, адже Дубенським міськрайонним судом ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його позову до Відділу охорони здоров'я Дубенської міської ради.

Підставою для ухвалення додаткового рішення відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України є невирішення судом питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст. 304, 220, 88, 84, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Відділу охорони здоров'я Дубенської міської ради Рівненської області на користь ОСОБА_1 947 (дев'ятсот сорок сім) гривень 40 копійок витрат на правову допомогу.

Стягнути з Відділу охорони здоров'я Дубенської міської ради Рівненської області в дохід держави 121 (сто двадцять один) гривень 80 копійок судового збору.

В задоволенні заяви про стягнення 243, 60 гривень судового збору ОСОБА_1 відмовити.

Додаткове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Суддя: