РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа №668/6465/15-ц

Пров. №2/668/1867/15

06.11.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді - Рєпіна К.К.,

при секретарі - Бірюкову А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.01.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 24,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором, яка становить 71849,75 грн.

У судове засідання представник позивача та відповідач не з'явилися, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності представника позивача та відповідача у заочному порядку, оскільки представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.01.2006 між між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник Публічне акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»)та відповідачем укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 24,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором.

На час звернення до суду відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошові зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та слати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настає правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не сплатив борг за кредитним договором, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині розміру нарахування неустойки за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по поверненню кредиту.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, штраф та пеня є видами неустойки.

Згідно матеріалів справи сукупний розмір неустойки, яка нарахована позивачем, складає 47192,49 грн., що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також істотно порушує права відповідача як споживача фінансових послуг.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суму збитків позивача, а також інші обставини справи, суд вважає, що сума неустойки має бути зменшеною до 3000 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 27657,26 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 2375,03 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 21834,65 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 447,58 грн. та суми неустойки за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 3000 грн.

Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються судового збору у розмірі 276,57 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60‚ 88, 169, 212, 213, 214, 215, 224-233 ЦПК України; ст. ст. 526, 530, 651, 653, 1054 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 27657,26 грн. та судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 276,57 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяРєпін К. К.