Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому позивач просив відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2012 року у розмірі 27 054 грн 52 коп. та судові витрати. Позивач посилався на те, що між банком та ОСОБА_3 була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 14 серпня 2012 року № б/н, згідно з якою відповідачка отримала кредит в розмірі 15 633 грн 78 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка взяті на себе зобов'язання за договором не виконувала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 27 054 грн 52 коп.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхилення.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору та отримання коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що підставою стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь банку є укладена між сторонами анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 14 серпня 2012 року № б/н, згідно з якою відповідачка отримала у кредит грошові кошти у розмірі 15 633 грн 78 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить істотних умов кредитного договору, а генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 14 серпня 2012 року № б/н, згідно з якою відповідачка нібито отримала у кредит грошові кошти, взагалі не підписана відповідачкою.

Інших допустимих та достатніх доказів на підтвердження виникнення у відповідачки зобов'язань з кредитних правовідносин матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно виходили з відсутності волевиявлення відповідачки на укладення генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та погодження з її умовами, оскільки вказана угода не підписана відповідачкою.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору та отримання коштів.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана