АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/3670/15 Головуючий І інстанції -
Справа: №635/191/15-ц Савченко Д.М.
Категорія:сімейні Доповідач Міненкова Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Міненкової Н.О.

Суддів Колтунової А.І.,Зазулинської Т.П.

За участю секретаря Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Харківської РДА про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що перебуваючи в цивільному шлюбі з ОСОБА_3 в 2003 році у них народилася донька ОСОБА_4, 17 лютого 2005 року шлюб був зареєстрований, у жовтні 2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний.

Фактично шлюбні стосунки було припинено ще на початку 2006 року, зазначає що з відповідачем проживає окремо, дитина залишилась проживати з ним.

Весь цей час відповідачка життям дитини не цікавиться, не виявляла бажання спілкуватися з донькою, не цікавиться про її духовний та фізичний розвиток.

З січня 2006 року дитина проживає з ним та бабусею, їй забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, нагляд за станом здоровя здійснюється ним та бабусею, відповідачка не цікавиться життям дитини.

Матеріальної допомоги ОСОБА_3 не надає, у звязку з тим що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, це свідчить про те що ОСОБА_3 самоусунулась від виконання батьківських обовязків.

В звязку з чим просив його позовні вимоги задовольнити, позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Відповідач проти задоволення позовної заяви заперечувала, та зазначала, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем неодноразово зазнавала фізичного насильства з боку чоловіка, через побоювання агресії з боку чоловіка вона перестала бачитися з чоти річною дитиною та підтримувати з нею родинні стосунки. Стверджувала що спілкувалася з донькою через Інтернет, та по телефону, але й такий спосіб спілкування перервалося через, те що ОСОБА_2 видалив з контактів та змінив номер телефону, також неодноразово зверталася до позивача щоб він віддав мені доньку, але позивач не погоджувався, крім того зазначала, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і допускається лише коли змінити поведінку матері неможливо.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати ухвалити нове, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі позбавити батьківських прав ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, судом не взято до уваги всі докази по справі які надані були в судовому засідання, зазначає про те що відповідач не цікавиться життям дитини, веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої, не спілкується з донькою, бажання для спілкування та виховання дитини не виявляє та не цікавиться на протязі 9 років.

Перевіривши матеріали справи обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст.. 164 Сімейного Кодексу України.

Предявляючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 позивач посилався на те, що відповідачка не приймає участі у вихованні доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не надає дочці матеріального забезпечення, що спонукало звернутися до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав. У якості доказів суду були надані акти обстеження житлових умов як батька так і матері дівчинки, надана характеристика з учбового закладу щодо належного навчання дівчинки.

Службою у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області перевірялись відношення в сімї батька та сімї матері дитини і в своєму висновку від 26.11 2014 року ними було зазначено те, що обом батькам необхідно порозумітися і спільно вирішувати питання щодо виховання доньки. Доцільність позбавлення батьківських прав матері не була встановлена, так як в її діях не було встановлено винних дій.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог також виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою і може бути застосовано до одного із батьків у разі винного ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Обовязок батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачений нормою ст.. 150 Сімейного Кодексу, якою передбачено, що батьки ( рівною мірою як батько так і мати) зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Турбота про дитину це задоволення її моральних, фізичних та матеріальних потреб: виховання, догляд, годування, лікування, навчання тощо. Тобто, турбота про дитину це комплекс немайнових та майнових обовязків батьків щодо дитини.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоцільності позбавлення матері батьківських прав, враховуючи те, що позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження злісного ухилення матері від своїх батьківських обовязків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 народила доньку будучі неповнолітньою . Проживала на той період без реєстрації шлюбу з позивачем. У звязку з тим, що між батьками дитини не склались відносини вони розійшлися. І як заявляла відповідачка, що вона вимушена була залишити доньку батьку, так як останній чинив по відношенню до нею насильство, впливав на її настрій. Між тим, на підтвердження цих доказів в матеріалах справи відсутні докази, як і відсутні докази на підтвердження того, що відповідачка ухилялася від виконання своїх батьківських обовязків і не бажала їх виконувати.

Суд першої інстанції дав належну оцінку висновку служби у справах дітей, в якому зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а винна поведінка щодо ухилення від виконання батьківських обовязків з боку матері не доведена.

Суд дав належну оцінку показанням свідків як з боку позивача так я з боку відповідача, які протирічили один одному та мали посилання на негідну поведінку відповідачки по відношенню до малолітньої доньки, що виразилося у тому, що вона уходила з дому, залишаючи дитину одну, так і на негідну поведінку позивача по відношенню до відповідачки.

На теперішній час, як було встановлено в судовому засіданні відповідачка має іншу сімю, виховує другу доньку. Ті обставини, що вона намагається спілкуватися з ОСОБА_4, телефонує їй не знайшли свого доказового підтвердження. Намір предявити вимоги про встановлення порядку участі у вихованні донки вже після предявлення до неї позову про позбавлення батьківських прав не є підтвердження щирого бажання відповідачки спілкуватися з донькою. Донька знаходиться з батьком і бабусею вже багато років. Досягла певних успіхів в навчанні, що підтверджується неодноразовими нагородами. Але на комісії у службі у справах дітей підтвердила, що з матірю не спілкується, так саме і зі своєю молодшою сестрою та що їй соромно, що мати пє та палить.

Згідно з аналітичною довідкою за результатами вивчення внутрішньо сімейних відносин у сімї ОСОБА_4 вбачається, що за результатами проективної методики була досліджена емоційна близькість дитини саме до батька та бабусі та стремління позбутися від емоцій, повязаних з мамою. Дівчинка не відчуває відсутності матері в її родині і задоволена відношенням до неї тата та бабусі.( а.с.49).

Судова колегія вважає, що одного бажання спілкуватися з донькою при тих обставинах які склалися недостатньо, так як на теперішньому етапі наполегливе бажання спілкуватися з донькою може призвести до зворотнього результату та емоційного напруження. Тільки щире бажання бачити доньку, розмовляти з нею і в першу чергу любов до неї можуть дати позитивний результат від спілкування. Але це бажання повинно виникнути з внутрішнього стану матері, а не під підтиском і страхом бути позбавленою батьківських прав.

Судова колегія вважає, що відповідачка вже набула певного життєвого досвіду, навиків до життя, народила другу дитину, якою опікується, про яку піклується, а тому її пасивність до виховання доньки ОСОБА_4 не може бути виправдана посиланнями на залякування з боку позивача. Цього не достатньо щоб пояснити дитині чому її мама так далеко від неї, чому вона її не любить так, як того б хотіла донька.

Враховуючи те, що відповідачка не довела в суді того, що вона щиро бажала приймати участь у вихованні доньки, та робила для цього якісь дії, з урахуванням особи батька і матері, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду залишити без змін та попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання своєї старшої доньки і поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням нею своїх батьківських обовязків. Але у спосіб, щоб усі дії здійснювались лише в інтересах малолітньої дитини.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313,3167,319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Попередити ОСОБА_3, про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків з виховання та матеріального утримання дочки.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -