АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/9702/15 Головуючий у 1 інстанції - Лазаренко В.В.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Архіпової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 8 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1, посилаючись на ст.ст.23,280 ЦК України, звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Альянс Холдинг» і просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у сумі 10.000 грн., заподіяну йому з вини касира автозаправної станції «Shell», яка належить відповідачу ТОВ «Альянс Холдинг», яким, 7.02.2015 року, при оплаті послуг автозаправної станції, з карткового рахунку позивача було помилково знято кошти у сумі 3.022 грн. і повернуті позивачу адміністрацією автозаправної станції через два дні, 9.02.2015 року.

Вважаючи, що указаними неправомірними діями працівника відповідача, позивачу заподіяна моральна шкода, яка, на його думку, виразилась у моральних стражданнях, які проявились у порушенні нормальних життєвих зв»язків, зокрема: за відсутності коштів неможливості відпочити у Європейському селі на вихідні дні (7.02.2015-08.02.2015); погіршення стосунків із близькою людиною, з якою їхав на відпочинок; загроза неможливості повної оплати запланованого оперування кисті правої руки (у відділі мікрохірургії кисті, лікарні №6 у м.Києві); необхідності перебування у м.Буча протягом 7 та 8.02.2015 року при вирішенні питання повернення коштів, при тому, що проживає у м.Києві; необхідності 9.02.2015 року відлучатися з роботи для вирішення питання повернення коштів, отримання інформації щодо слідства по справі у Бучанському та Ірпінському міських відділах міліції та відкладати виконання покладених на нього обов»язків роботодавцем, а також судовими органами, оскільки він, позивач, працює представником державної установи; також, як зазначив позивач, не етичне та цинічне відношення керівника АЗС «Shell», з урахуванням особливостей характеру позивача, призвело його до психічного розладу.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 8 червня 2015 року у позові відмовлено /а.с.44-46/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення

та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі /а.с.49-55/.

Скаржник послався на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховані доводи викладені у позовній заяві.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково. Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на те, що позивач на навів суду доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Як слідує з матеріалів справи, 7.02.2015 позивач ОСОБА_1, перебуваючи на автозаправній станції «Shell» ТОВ «Альянс Холдинг», що по вул.Шевченка,№1-а у м.Буча, з метою розрахунку за послуги заправки пальним належного йому автомобіля «Skоdа Fabia», надав касиру цієї АЗС ОСОБА_3 розрахункову банківську картку «ПриватБанку».

Однак, зверх належної суми за відпущений бензин, у розмірі 670 грн., що позивачем не оскаржується, касир, помилково, зняв з карткового рахунку позивача, додатково ще 3.022 грн.

Позивач вимагав негайно вирішити питання про повернення безпідставно знятих з карткового рахунку коштів, проте, представник адміністрації автозаправної станції повідомила, що повернення зайво знятих коштів на картковий рахунок можливе лише протягом трьох днів.

З метою підтвердження факту протиправних дій відносно себе, позивач звернувся до органів міліції в м.Буча, якими прийнято заяву позивача про вчинене правопорушення. Пізніше, згідно висновку, затвердженого начальником Ірпінського МВ ГУ МВС України у Київській області від 12.02.2015 року, дійсно встановлені протиправні дії відносно позивача, які відповідають його заяві, однак ознак кримінального правопорушення в діях працівників АЗС не встановлено /а.с.10-11/.

Увечері того ж дня, 7.02.2015 року, позивач з метою з»ясування питання перерахування коштів на його картковий рахунок, знову приїхав на належну відповідачу автозаправну станцію, і з»ясував у нової зміни працівників, що кошти на картковий рахунок не будуть повернуті і через три дні, оскільки цим питанням ніхто у відповідача не займається.

На наступний день 8.02.2015 року позивач звернувся на «гарячу телефонну лінію» відповідача (0 800 500 423) з метою фіксації факту неправомірних дій по відношенню до нього, як клієнта АЗС, та вирішення питання повернення коштів.

9.02.2015 року позивач знову приїхав на АЗС у м.Буча, де він зустрівся з керівником АЗС, якому він усно виклав свої претензії. Погоджуючись з доводами ОСОБА_1, керівник АЗС вилучив з касового апарату АЗС готівку у сумі 3.022 грн. і без будь-якого документального оформлення, видав указану суму позивачу, тим самим повністю відшкодувавши йому заподіяний матеріальний збиток.

Указані обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Оскільки стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, відповідає за змістом статті 1167 ЦК України, в редакції від 1.01.2004 року, зазначене свідчить, що стягнення моральної шкоди має місце при виникненні деліктних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що позивачем не доведена вина відповідача в заподіянні йому моральної шкоди.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Колегія суддів погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, що спірні правовідносини, як помилково вважав суд першої інстанції, не випливають із договірних правовідносин. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відносини, які виникли між сторонами, перебувають поза межами договірних правовідносин купівлі-продажу пального і позивач ці договірні відносини не оскаржує.

Так, на відміну від зобов»язань, які виникають із правомірних актів (наприклад договорів), вид зобов»язань, що передбачений ст.1167 ЦК, виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто, протиправне винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне зобов»язання (ст.1167 ЦК) - це зобов»язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, а заподіяння шкоди іншій особі не завжди породжує деліктне зобов»язання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку має місце деліктне зобов»язання відповідача, оскільки воно виникло там, де сторони не перебували між собою у договірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин, як договірні правовідносини.

Між тим, незважаючи на те, що суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин, це питання втрачає сенс, оскільки суд відмовив у позові з підстав недоведеності позивачем фактів заподіяння йому моральної шкоди.

Не погоджуючись з цим висновком, колегія суддів вважає, що неправомірними діями працівника відповідача ТОВ «Альянс Холдинг» були ушкоджені майнові права позивача, в результаті чого позивач протягом двох діб не мав можливості скористатись належними йому коштами у сумі 3.022 грн. та забезпечувати себе протягом указаного періоду необхідними матеріальними потребами, що, дійсно, як зазначає позивач, змусило його змінити усталений спосіб життя, змінити намічені плани відпочинку на вихідні дні (7 і 8.02.2015 року), а також викликало необхідність витрачати власний час на неодноразові відвідування автозаправної станції у м.Буча з метою повернення незаконно утриманих коштів, відвідування органів міліції у м.Буча, незважаючи, що позивач проживає у м.Києві.

Крім того, указані неправомірні дії відповідача обґрунтовано викликали хвилювання і переживання позивача за долю власних коштів, оскільки працівники відповідача ТОВ «Альянс Холдинг» не реагували належним чином на відновлення становища, в результаті якого з вини їх працівника, позивачу була заподіяна матеріальна шкода.

Колегія суддів вважає, що указані протиправні дії відповідача об»єктивно б викликали у будь-якої психічно здорової людини відповідну реакцію, тобто моральні страждання і переживання, які заподіяні позивачу, і який правомірно звернувся до суду про їх компенсацію.

Указаний висновок колегії суддів узгоджується з роз»ясненнями, викладеними у п.3 вище зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, згідно яких, відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу, або ділової репутації, моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв»язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, колегія суддів вважає, що сума 10.000 грн., яку просить стягнути позивач за заподіяння йому моральної шкоди є завищеною, а тому, на думку суду цю суму належить зменшити до 500 грн., що відповідає ступеню заподіяних йому моральних страждань та переживань.

Між тим, визначаючи розмір моральної шкоди, та частково задовольняючи позов, покладаючи на відповідача обов"язки по її відшкодуванню у сумі 500 грн., колегія суддів враховує роз"яснення, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне відшкодування відповідачем матеріальних втрат позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, як ухваленого супереч дійсним обставинам справи, та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, стягнувши моральну шкоду у сумі 500 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір у сумі 121 грн.80 коп.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 8 червня 2015 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 500 (п»ятсот) грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 121 (сто двадцять одна) 80 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді