Єдиний унікальний номер 242/2395/15-ц Номер провадження 22-ц/775/262/2015
Єдиний унікальний номер: 242/2395/15-ц
Номер провадження: 22ц/775/262/2015
Категорія 81 Головуючий у 1 інстанції Владимирська І.М.
Доповідач Новосьолова Г.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Кішкіної І.В., Новосядлої В.М.,

при секретарі Верховській Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області на ухвалу Селидівського міського суду від 08 червня 2015 року за поданням відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції в Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

08 червня 2015 року відділ державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції в Донецькій області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 мотивуючи тим, що у відділі ДВС га виконанні знаходиться вимога про сплату недоїмки №Ф- 352У від 03 травня 2013 року видана Управлінням Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Селидове заборгованість у розмирі 3187,56 гривень.

19 березня 2015 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження.

ОСОБА_1 на виклики державного виконавця зявитися не реагує. Станом на 04 червня 2015 року боржником не вчинено дій спрямованих на виконання виконавчого листа.

Відділ ДВС звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, відповідно до вимог Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та ст.377-1 ЦПК України, оскільки підставою є ухилення громадянина від виконання своїх зобовязань. Крім цього, просив вилучити закордонний паспорт, який можливо виданий вказаній особі.

08 червня 2015 року ухвалою Селидівського міського суду у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції в Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області надіслали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення подання ВДВС Селидівського міського управління юстиції в Донецькій області.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що про наявність винесеної вимоги та свідоме ухилення від виконання вимоги №352-У від 03 травня 2013 року про стягнення недоїмки може свідчити повідомлення про часткову сплату боргу щодо встановлення тих обставин, що громадянці ОСОБА_1 відомо про наявність заборгованості перед УПФУ та вона свідомо не здійснює зобовязань на погашення зазначеної недоїмки. Отже, свідоме невиконання зобовязань без поважних причин, свідчить про ухилення її від примусового виконання рішення. Суд першої інстанції не звернув уваги на ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», а саме що зазначена норма прямо встановлює обставини, на підставі яких виступають обставини щодо обмеження у праві виїзду за кордон або вилучення закордонного паспорту.

В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать телефонограми у матеріалах справи, які зареєстровані у журналі телефонограм №1 за №220-221 (а.с.41-42).

Крім цього, до апеляційного суду звернулось Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області з клопотанням про розгляд справи без участі їх представника (а.с.43).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки заявником не наведено та не доведено тих обставин, які б вказували на ухилення боржника від виконання судового рішення.

Із матеріалів справи вбачається.

03 травня 2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області видана вимога про сплату недоїмки за №Ф-352У про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Селидове заборгованості у розмірі 3187,56 гривень (а.с.5).

19 березня 2015 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження по виконання вимоги УПФУ в м. Селидове (а.с.4).

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно положень пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, лише у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Таким чином, згідно із цією нормою права на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачитися з матеріалів виконавчого провадження.

08 червня 2015 року, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, відділ державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції в Донецькій області надав суду першої інстанції постанову про відкриття провадження та копію вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про сплату недоїмки без будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобовязань.

Відповідно до положень частини 2 статті 10 ЦПК України наявність умислу боржника на невиконання рішення суду та обставини, на які посилається субєкт подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межу України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Тобто, задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязань.

Документи, надані відділом державної виконавчої служби не є переконливими доказами ухилення ОСОБА_1 від виконання вимоги Пенсійного фонду рішення суду про стягнення з неї заборгованості зі сплати недоїмки.

Отже, п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року з подальшими змінами передбачено, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухиляння боржника від виконання покладених на нього зобов'язань.

Доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про сплату недоїмки №Ф-352У від 03 травня 2013 року, заявником не надано, тому вимоги відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції в Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 є безпідставними.

Відповідно до вимог до ч.2 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

До апеляційного суду з апеляційною скаргою про скасування ухвали суду першої інстанції, звернулась заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області, яка долучила до скарги докази, які вони не могли надати суду першої інстанції з поважних причин, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Із доданих до апеляційної скарги документів вбачається, що згідно з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 має у власності квартири, одна із яких знаходиться в іпотеці (а.с.16-17, 22).

Згідно довідки відділу держземагентства земельних ділянок, що знаходяться у власності або користуванні за ОСОБА_1 не значиться (а.с.26).

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що постановою державного виконавця відділу ВДВС Селидівського МУЮ від 08 січня 2014 року накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_1 та оголошена заборонга на його відчуження (а.с.27).

Відповідно до довідок виданих ЦНППВАЗ м. Красноармійська при УДАІ УМВС України в Донецької області транспортних засобів, належних на праві власності за ОСОБА_1 відсутні (а.с.28).

Згідно повідомлень Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про сплату боргу від 09 грудня 2013 року за №360 та від 02 січня 2014 року за №26, боржник ОСОБА_1, сплатила частково 2 000 гривень на підставі вимоги №352 від 03 травня 2013 року (а.с.31-32).

Згідно протоколу№76 від 12 березня 2015 року про ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження згідно ст..12 Закону України «Про виконавче провадження» у відділі ДВС Селидівського МУЮ, складеного між УПФУ в м. Селидове та відділом ВДВС вбачається, що у ч.1 цього протоколу зазначено про часткову сплату ОСОБА_1 2 000 гривень у 2013-2014 роках (а.с.30).

Отже, на момент звернення до суду з поданням факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього вимогою Пенсійного фонду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань це коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Але, з наданих документів долучених до апеляційної скарги вбачається, що боржник ОСОБА_1 частково сплатила заборгованість у сумі 2 000 гривень, на підставі вимоги про сплату недоїмки за №Ф-352У від 03 травня 2013 року видану Управлінням Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Селидове заборгованості у розмірі 3187,56 гривень.

Крім цього, державним виконавцем накладений арешт на все рухоме майно боржника.

Отже, на підставі наведеного, апеляційний суд, приходить до висновку про те, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника вимогою, це будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Довід апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції не звернув уваги на ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», а саме що зазначена норма прямо встановлює обставини, щодо обмеження у праві виїзду за кордон або вилучення закордонного паспорту є неспроможним.

Згідно положень п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (з наступними змінами), громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Питання щодо вилучення паспорта ЦПК не містять норм про віднесення до юрисдикції відповідних судів розгляду питань про тимчасове затримання або вилучення паспорта та не передбачають процедуру розгляду таких питань судом.

Статтею 8 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено порядок вирішення спорів і передбачено, що відмова в оформленні паспорта чи продовженні терміну його дії або тимчасове затримання паспорта чи його вилучення можуть бути оскаржені громадянином до суду за місцем його проживання в порядку адміністративного судочинства.

Ст. 377-1 ЦПК передбачає обмеження у праві виїзду взагалі, а не спосіб обмеження.

На суд покладено функцію вирішення питання про обмеження виїзду, а право вибору способу виконання такого обмеження належить органу, до компетенції якого входить питання забезпечення виїзду з України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону .

Керуючись ст.ст.312, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області відхилити.

Ухвалу Селидівського міського суду від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді