Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1863/14-ц Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 54 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «ТКК Верховина» ТОВ «Верховина» про поновлення на роботі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позову зазначала, що з 01.02.2013 року по 29.08.2014 року працювала журналістом в ДП «ТКК Верховина» ТОВ «Верховина». Наказом керівника від 29.08.2014 року була звільнена з посади на підставі ст.36 КзПП . Своє звільнення вважає незаконним, оскільки заяву на звільнення з роботи вона написала під тиском зі сторони керівництва каналу. Крім того, була звільнена з роботи в період тимчасової непрацездатності.

Також зазначала, що при звільненні з роботи не отримала компенсацію за 19 днів невикористаної відпустки та компенсацію у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності з 29.08.2014 року по 03.09.2014 року.

За наведених обставин позивач просила постановити рішення суду, яким поновити її на роботі на посаді журналіста в ДП «ТКК Верховина» ТОВ «Верховина»; стягнути з ДП «ТКК Верховина» ТОВ «Верховина» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2014 року до дня поновлення на роботі, компенсацію за 19 днів невикористаної відпустки, а також компенсацію у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності з 29.08.2014 року по 03.09.2014 року.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Зокрема зазначає, що судом не враховано, що заяву про звільнення вона написала під тиском керівника. Крім того, в день звільнення та до видання наказу про звільнення на її ім'я був відкритий лікарняний лист у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, про що було відомо керівнику.

При звільненні їй безпідставно невиплачена компенсація за 19 днів невикористаної відпустки, а також матеріальне забезпечення у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 29.08.2014 року по 03.09.2014 року.

Також вказує, що під час судового засідання директор Михайлів Б.А. підтвердив, що на момент звільнення її робочого місця фактично не було по причині закінчення терміну ліцензії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01.02.2013 року працювала журналістом в ДП «ТКК Верховина» ТОВ «Верховина».

Наказом керівника від 29.08.2014 року була звільнена з посади на підставі ст.36 КзПП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КзПП підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Факт подання заяви про звільнення з роботи за згодою сторін з 29.08.2014 року позивачкою не заперечується.

При цьому, позивач обґрунтовуючи незаконність звільнення посилається на те, що заяву про звільнення написала під тиском керівника. Крім того, в день звільнення та до видання наказу про звільнення на її ім'я був відкритий лікарняний лист у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, про що було відомо керівнику.

Проте позивачкою будь-яких доказів, що заява про звільнення подана нею стала наслідком впливу тиску керівника, суду не надано, що визнано останньою в ході апеляційного розгляду справи.

Разом з тим, установлені КзПП гарантії щодо недопущення звільнення працівника з роботи в період його тимчасової непрацездатності не поширюються на звільнення за п.1 ч.1 ст.36 КзПП (ст.40 КзПП).

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав про відсутність підстав для визнання незаконним звільнення позивачки з роботи з підстав, на які вона посилається. А відтак, відсутні і підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, не є обґрунтованою і вимога позивачки про стягнення з відповідача компенсації за 19 днів невикористаної відпустки з огляду на наступне.

Так, згідно наказу про звільнення позивачці підлягає виплата компенсації за невикористану відпустку за 14 календарних днів, тривалість якої визначена наданим відповідачем розрахунком, що узгоджується з колективним договором підприємства від 31.12.2012 року.

Правильність визначення відповідачем тривалості невикористаної відпустки позивачем не спростовано, докази про невикористання відпустки терміном саме у 19 днів у матеріалах справи відсутні та таких не добуто судом. А тому підстави для задоволення позову про стягнення компенсації за невикористану відпустку терміном 19 днів відсутні.

Не свідчать про обґрунтованість позову та не спростовують висновків суду і викладені позивачкою в апеляційній скарзі доводи про те , що під час судового засідання директор підприємства підтвердив, що на момент звільнення її робочого місця фактично не було по причині закінчення терміну ліцензії.

Відтак, відмова суду у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також компенсації за невикористану відпустку ґрунтується на матеріалах справи.

Проте, при вирішенні позову про стягнення матеріального забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності судом першої інстанції не враховано наступне.

Так, матеріалами справи підтверджено, що днем звільнення позивачки з роботи є 29.08.2014 року. Цієї ж дати, 29.08.2014 року на ім'я позивачки відкрито лікарняний лист.

За змістом статті 4 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", що діяв на момент спірних правовідносин, право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством.

Зазначене положення закону роз'яснено в Листі Департаменту політики державного соціального страхування Міністерства праці та соціальної політики України від 27.08.2007 року №514/020/99-07 „Щодо оплати листків непрацездатності після звільнення працівника", в якому роз'яснено, що листок непрацездатності оплачується не по день звільнення, а за весь період до відновлення працездатності незалежно від звільнення застрахованої особи.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріального забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності слід визнати обґрунтованими.

Однак враховуючи, що для обчислення розміру вище наведеного матеріального забезпечення в матеріалах справи відсутні відповідні докази, то колегія суддів вважає за можливе задовольнити вказану позовну вимогу шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці вказане матеріальне забезпечення.

Тому рішення суду у зазначеній частині відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково, а в решті рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріального забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобов'язати ДП «ТКК Верховина» ТОВ «Верховина» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальне забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 29.08.2014 року по 03.09.2014 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді