АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1672/2015 Головуючий у першій інстанції - Макаренко В.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, за період з жовтня 2011 року по жовтень 2013 року в сумі 30 067 грн. 53 коп., посилаючись на те, що у відповідача утворилась заборгованість зі сплати аліментів, визначених рішенням суду, а тому, у відповідності з вимогами ст. 196 СК України, з останнього підлягає стягненню пеня у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому просив звільнити його від сплати аліментів в розмірі 5 739 грн. 76 коп. на утримання ОСОБА_6 повністю або частково, яка виникла в період з 10.10.2011 по 06.03.2013, посилаючись на те, що у вказаний період він перебував у декретній відпустці по догляду за дитиною - ОСОБА_7, а тому не мав матеріальної можливості сплачувати аліменти.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2014 позов ОСОБА_4 задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_5 пеню за прострочення сплати аліментів в період з 27.12.2012 по 02.09.2013 в розмірі 1 008 грн. 94 коп. та судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

Також вказаним рішенням задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_5 - звільнено ОСОБА_5 від сплати заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_6, яка виникла в період з 10.10.2011 по 27.12.2012.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема, з посиланням на ст. 196 СК України, вказує на те, що суд дійшов помилкового висновку щодо розрахунку пені, безпідставно зменшивши її розмір заявлений позивачем, а також неправомірно звільнив відповідача від сплати аліментів на утримання дитини, який за законом зобов'язаний утримувати дитину, чим фактично порушено права неповнолітньої дитини.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились з судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів вказаним вимогам процесуального закону рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов частково та стягуючи суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено прострочення сплати аліментів у період з 27.12.2012 по 02.09.2013, що є підставою, у відповідності з вимогами ст. 196 СК України, для стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що згідно розрахунку становить 1 008 грн. 94 коп. Частково задовольняючи зустрічний позов та звільняючи відповідача від сплати заборгованості по аліментам за період з 10.10.2011 по 27.12.2012, суд виходив з того, що в цей період відповідач перебував у декретній відпустці по догляду за дитиною, а отже відсутні вина відповідача у виникненні заборгованості.

З вказаними висновками суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14.06.1997 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, відділом реєстрації актів громадського стану Мінського району м. Києва зареєстровано шлюб, актовий запис № 685 (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

22.12.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 1074 (а.с. 6).

Рішення Оболонського районного суду м. Києві від 07.12.2009 з ОСОБА_5 стягнено на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.11.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

29.01.2010 ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 17270157 по стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів починаючи з 09.11.2009 (а.с 13).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 10.10.2013, виконаного державним виконавцем, загальна заборгованість відповідача по аліментам за період з 10.10.2011 по 30.09.2013 становить 8 210 грн. 50 коп.

Згідно з довідкою ТОВ «Еколь Логістікс» ОСОБА_5 працював у ТОВ «Комора-С» з 05.02.2002 до 26.12.2012. У період з 10.10.2011 до дати звільнення, тобто до 26.12.2012 він перебував у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 46).

26.12.2012 Наказом № 243/2-к звільнено ОСОБА_5 з посади начальника складського господарства ТОВ «Комора-С» (а.с. 47).

Згідно довідки ТОВ «Укртехнофудз» № 20 від 16.05.2014, ОСОБА_5 з 02.09.2013 року по теперішній час працює в ТОВ «Укртехнофудз» на посаді менеджера відділу постачання (а.с. 60), що також підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_5 (а.с. 67-70).

10.11.2011 ТОВ «Комора-С» видано наказ № 176-к щодо надання ОСОБА_5 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 10.10.2011 по 06.03.2013 (а.с. 72).

07.11.2013 державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Московенко С.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_5, відповідно до якої проводиться стягнення 50% з усіх видів заробітку (доходу): 25% поточні платежі та 25% рахунок погашення заборгованості (а.с. 75).

07.05.2014 ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві видано довідку ОСОБА_4 про неотримання аліментів, згідно матеріалів виконавчого провадження, відомості про сплату аліментів ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 за період з 07.11.2013 по 07.05.2014 у виконавчому провадженні відсутні (а.с. 77).

Вищевказані фактичні обставини справи вірно встановлені судом та сторонами не заперечуються.

Суд також правомірно вказав на те, що судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Однак відповідач в порушення вимог закону з 07.03.2010 не сплачує аліменти на утримання дитини присуджені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з розрахунком пені за прострочення сплати аліментів та висновком суду про можливість звільнення відповідача від сплати аліментів.

Так, суд першої інстанції визнав, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача та стягнув з останнього на користь позивачки неустойку за період з 27.12.2012 по 02.09.2013 в розмірі 1 008 грн. 94 коп. та водночас звільнивши відповідача від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла за період з 10.10.2011 по 27.12.2012.

При цьому, суд виходив з суми аліментів за певний місяць, що підлягала сплаті на користь позивачки (враховуючи часткові сплати), помноженої на один відсоток та кількість днів у місяці за який була не сплачена наявна заборгованість. В подальшому визначені щомісячні суми неустойки суд підсумував.

Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення.

Також, слід зазначити, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого, кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказана правова позиція також висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.09.2013, яка, в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України при розгляді справ даної категорії.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції хоч і правильно встановив фактичні обставини справи, проте невірно застосував норми матеріального права щодо визначення і розрахунку суми пені за прострочення сплати аліментів.

Так, заборгованість відповідача утворилась за період з 10.10.2011 по 30.09.2013, а отже пеня за прострочення сплати аліментів становить:

за листопад 2011 - 65,28 грн. (217,60 х 1% х 30);

за грудень 2011 - 162,50 грн. (524,20 х 1% х 31);

за січень 2012 - 259,41 грн. (836,80 х 1% х 31);

за лютий 2012 - 339,42 грн. (1170,40 х 1% х 29);

за березень 2012 - 466,12 грн. (1503,60 х 1% х 31);

за квітень 2012 - 551,16 грн. (1837,20 х 1% х 30);

за травень 2012 - 674,99 грн. (2177,40 х 1% х 31);

за червень 2012 - 755,28 грн. (2517,60 х 1% х 30);

за липень 2012 - 885,92 грн. (2857,80 х 1% х 31);

за серпень 2012 - 992,31 грн. (3201,00 х 1% х 31);

за вересень 2012 - 1063,26 грн. (3544,20 х 1% х 30);

за жовтень 2012 - 1205,09 грн. (3887,40 х 1% х 31);

за листопад 2012 - 1270,71 грн. (4235,70 х 1% х 30);

за грудень 2012 - 1421,04 грн. (4584,00 х 1% х 31);

за січень 2013 - 1532,36 грн. (4943,10 х 1% х 31);

за лютий 2013 - 1485,71 грн. (5306,10 х 1% х 28);

за березень 2013 - 1757,42 грн. (5669,10 х 1% х 31);

за квітень 2013 - 1809,63 грн. (6032,10 х 1% х 30);

за травень 2013 - 1982,48 грн. (6395,10 х 1% х 31);

за червень 2013 - 2027,43 грн. (6758,10 х 1% х 30);

за липень 2013 - 2207,54 грн. (7121 х 1% х 31);

за серпень 2013 - 2320,07 грн. (7484,10 х 1% х 31);

за вересень 2013 - 2354,13 грн. (7847,10 х 1% х 30);

за жовтень 2013 - 2545,13 грн. (8210,10 х 1% х 31).

Відповідно до вищенаведеного розрахунку розмір пені за прострочення сплати аліментів відповідачем становить 30 134 грн. 39 коп.

Згідно розрахунку позивача, яким не визначено заборгованість по пені за жовтень 2011, а також невірно обраховано дні прострочення по місяцям, заборгованість становить 30 067 грн. 53 коп., яка й була заявлена до стягнення.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, колегія судді приходить до висновку про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у межах заявлених вимог, тобто в сумі 30 067 грн. 53 коп.

Щодо звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла у період перебування відповідача у відпустці по догляду за дитиною, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вже вказувалось вище, рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.11.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

З вини відповідача допущена заборгованість по сплаті аліментів, оскільки він фактично самоусунувся від покладеного на нього законом обов'язку утримувати дитину.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Доказів будь-якого захворювання, що не дало б йому змоги сплачувати аліменти відповідач не надав, а посилання на перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на переконання колегії суддів, не є достатньою підставою для звільнення від сплати аліментів на дитину, яка, проживаючи без батька, потребує матеріальної допомоги у розмірі, який би міг забезпечити нормальний розвиток дитини.

Відповідно до ст. 179 КЗпП України та ст. 18 Закону України «Про відпустки» особа, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за власним бажанням може працювати у цей період на умовах неповного робочого часу або вдома, що дало б можливість відповідачу виконувати свій обов'язок по сплаті аліментів. Також, відсутність доходу не є поважною причиною несплати аліментів, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, в яких зазначено, що батьки зобов'язані утримати дітей до їх повноліття.

Утримання дітей є прямим обов'язком батьків, які зобов'язані, за будь-яких умов, відшуковувати можливість надавати власній дитині матеріальну допомогу з метою забезпечення її нормального розвитку та виховання.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а тому, рішення суду, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Також, оскільки суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, то у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 10.10.2011 по 30.09.2013, в розмірі 30 067 (тридцять тисяч шістдесят сім) грн. 53 коп. та судовий збір в сумі 300 (триста) грн. 67 коп., а всього стягнути 30 368 (тридцять тисяч триста шістдесят вісім) грн. 20 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді