УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування позовних вимог позивач указував на те, що 31 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 119 140 доларів США, на умовах сплати 14,99 % річних і кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 12 липня 2033 року.

Крім того зазначав, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаними кредитним договором 31 липня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до положень якого відповідач передав банку в іпотеку земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Посилаючись на те, що боржник не виконує умови кредитного договору щодо внесення щомісячних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість, позивач просив у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором від 31 липня 2008 року в розмірі 256 035,53 доларів США, звернути стягнення на земельну ділянку, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: Гірська сільська рада Бориспільського району Київської області, шляхом її продажу ПАТ «КБ «Надра» із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «КБ «Надра» всіх повноважень продавця предмета іпотеки.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 березня 2015 року в позові відмовлено.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «Надра» - Стрюкова І.О. просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідач не набув права власності на предмет іпотеки.

Проте погодитися з таким висновком судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судами встановлено, що 31 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 119 140 доларів США, на умовах сплати 14,99 % річних і кінцевим терміном повернення коштів не пізніше 12 липня 2033 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 31 липня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до положень якого відповідач передав банку в іпотеку земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована на території Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Згідно з умовами згаданого договору іпотеки земельна ділянка, яка є предметом іпотеки, передана ОСОБА_6 у володіння та користування ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 01 липня 2008 року, яка стане власністю іпотекодателя після отримання ним державного акта.

Також встановлено, що відповідачем своє право власності на спірну земельну ділянку не реєстроване та державний акт йому не видавався.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору станом на 06 серпня 2014 року виникла заборгованість перед ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 256 035,53 доларів США.

За змістом ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об'єкт нерухомого майна, яке належить іпотекодавцю на праві власності

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

За змістом ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, придбання за договором купівлі-продажу.

Однак, суди на вказані положення земельного законодавства уваги не звернули, та за наявності укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, безпідставно поставили набуття права власності особи на земельну ділянку та можливість звернення стягнення на неї в залежність конкретно від отримання чи не отримання іпотекодавцем документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, оскільки його наявність чи відсутність на зміст права власності не впливає, в зв'язку із чим, не перешкоджає іпотекодержателю в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Вказівка в договорі іпотеки про те, що спірна земельна ділянка стане власністю іпотекодавця в майбутньому, зокрема, після отримання державного акта, не може мати правового значення, через те, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України).

З огляду на викладене ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук
О.М. Ситнік