Провадження № 22-ц/779/578/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_4 вищезазначений позов, мотивуючи позовні вимоги тим, що внаслідок затоплення її квартири з вини відповідача ОСОБА_4, їй була завдана матеріальна шкода, яка частково рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.08.2013 року була їй відшкодована. Однак, зазначила позивачка, частину коштів, а саме 4500 грн за демонтаж, ремонт, заміну окремих частин та деталей і монтаж меблів, які були пошкоджені в результаті затоплення її квартири, їй не було відшкодовано. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати понесені нею витрати на ремонт меблів, просила позов задовольнити та стягнути із ОСОБА_4 на її користь 4500 грн матеріальної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права. Судом не було враховано того, що вина відповідача у затопленні її квартири була встановлена рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.08.2013 року, а тому на її думку, оскільки було доведено, що між діями відповідача і завданою шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина ОСОБА_4, то у суду були всі підстави для задоволення її позовних вимог про стягнення завданої матеріальної шкоди у розмірі 4500 грн. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивах.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась з невідомих причин, хоч судове повідомлення було вручено завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у її відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із недоведеності вини відповідачки ОСОБА_4 у заподіянні матеріальної шкоди ОСОБА_2 на суму саме 4500 грн. Разом з тим, колегія суддів зауважує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у 2013 році позивач ОСОБА_2 зверталася до суду з аналогічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тими самими обставинами, які зазначені нею в поданій 22 жовтня 2014 року позовній заяві до тієї ж сторони, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зокрема, тоді ОСОБА_2 вказувала, що внаслідок затоплення водою були ушкоджені її меблі, для відновлення яких необхідно було здійснити їх демонтаж, ремонт із заміною деталей і частин, та змонтувати меблі в квартирі заново.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_4 4889,75 грн майнової шкоди, 1272 грн витрат на послуги експерта, 3000 грн витрат на правову допомогу та 229,40 грн судового збору. Цим рішенням позовна вимога ОСОБА_2 про відшкодування вартості демонтажу, ремонту і монтажу меблів була залишена без задоволення у зв'язку із недоведеністю.

У поданій 22 жовтня 2014 року позовній заяві новою підставою звернення до суду позивачка вказала укладений нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 договір №47 від 07.04.2014 року про виконання робіт, а саме про виконання останнім демонтажу, ремонту, заміну окремих частин та деталей і монтаж меблів в її квартирі, які були пошкоджені в результаті затоплення квартири. Вартість даних робіт за відомостями позивачки становить 4500 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (ст.119 ЦПК). Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому в підставу позову не можуть входити обставини, що виступають доказами по справі. З ними закон не пов'язує виникнення, зміни або припинення прав чи обов'язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував.

Як вбачається з матеріалів справи, по даному спору вже ухвалювалося судове рішення, яке набрало законної сили, а подані позивачкою ОСОБА_2 нові, на її думку, матеріали, зокрема договір №47 від 07.04.2014 року про виконання робіт, є доказами, які повинні були досліджуватись в судових засіданнях при розгляді попередньої справи. Отже, в даному випадку предмет, підстава та сторони спору є тотожними.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухваленого в даній справі рішення та закриття провадження у справі з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 310; 313; 314; 315; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2015 року в даній справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко