Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого судді - Семерак І.О.,

при секретарі - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Генерального директора ТОВ «Комплекс Закарпаття» Івашкович Маріанни Зденеківни про зобов'язання надання безоплатного тимчасового житла, довідки на оплату житлово-комунальних послуг та укладення договору на послуги «Інтернет»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із вказаним позовом посилаючись на те, що вони, як переселенці із зони АТО, проживають в готелі «Закарпаття», куди їх по програмі «Турбота» посилив регіональний штаб та оплачував їхнє проживання. З 20.10.2014 року вони отримують від орендаря послуги «Інтернет» по 100 гривень. 05.11.2014 року переселенців із зони АТО, які проживають у вказаного готелі, зібрали в регіональному штабі та повідомили, що у зв'язку з прийняттям постанов КМ України №505 та №509 вони повинні звернутись у відділення соціального захисту в м.Ужгород. Однак, про припинення фінансування їхнього перебування в готелі «Закарпаття» їх не повідомляли.

19.11.2014 року вони уклали субдоговір на находження в готелі «Закарпаття» в особі Генерального директора ТОВ «Комплекс «Закарпаття».

Вказують, що відповідно до ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право на: забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб'єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів осіб похилого віку цей термін може бути подовжено.

У зв'язку з цим просять суд зобов'язати відповідача надати їм безоплатне тимчасове проживання в кімнаті АДРЕСА_1 з 17.11.2014 року по 16.05.2015 року, надати довідку про суму коштів, які включені в субдоговір на оплату житлово-комунальних послуг, а також заключити договір про надання послуг «Інтернет».

В судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, однак надали заяву, відповідно до якої просять розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача - Кондратенко М.С. в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Також ним подано заперечення на позов в яких відповідач просить у задоволенні вказаного позову відмовити, посилаючись на те, що суб'єкти господарювання не зобов'язані безоплатно забезпечувати житлом внутрішньо переміщених осіб. ТОВ «Комплекс Закарпаття» надавало позивачам послуги з суборенди житлового приміщення і позивачі не відшкодували житлово-комунальні послуги. Зазначає, що ТОВ «Комплекс Закарпаття» не надає та надавав телекомунікаційні послуги «Інтернет», оскільки для здійснення такого виду діяльності необхідна відповідна ліцензія, якої у нього немає.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перемістились з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_1, що стверджується довідками від 07.11.2014 № та № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів про ведення антитерористичної операції.

Відповідно до укладеного між ТОВ «Комплекс «Закарпаття», в особі Генерального директора ОСОБА_3, та ОСОБА_1, ОСОБА_2 договору суборенди житлового приміщення від 05.11.2014 року, останні орендують приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

П.5.1 вказаного договору, передбачено, що загальна сума орендної плати за один місяць користування приміщенням складає 1400 грн. разом з ПДВ.

Згідно листа Закарпатської обласної державної адміністрації від 17.11.2014 року слідує, що з метою раціонального розподілу витрат регіональним штабом з питань соціального забезпечення громадян України, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції позивачам було запропоновано безкоштовне тимчасове проживання в інших районах області, де також є належне медичне обслуговування.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачі посилаючись на ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» звертались до Генерального директора ТОВ «Закарпаття» щодо прийняття додаткових умов, натомість отримали попередження, що в разі не оплати за оренду до 30.11.2014 року будуть розірвані договори на проживання.

Відповідно до п.4 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право на: забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб'єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів осіб похилого віку цей термін може бути подовжено.

Разом з тим, наведена норма закону не зобов'язує суб'єкта господарювання надавати внутрішньо переміщуваним особам послуги з безоплатного проживання.

В силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак, всупереч вказаним положенням, позивачами не надано жодних доказів, які б підтверджували, що Генеральний директор ТОВ «Комплекс Закарпаття» зобов'язаний надати безоплатне тимчасове проживання в кімнаті АДРЕСА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17.11.2014 року по 16.0.2015 року, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Генерального директора ТОВ «Комплекс «Закарпаття» надати позивачам довідку про суму коштів, які включені в субдоговір на оплату житлово-комунальних послуг, то така задоволенню не підлягає, оскільки ТОВ «Комплекс «Закарпаття» надавало позивачам послуги з суборенди житлового приміщення і позивачі не відшкодовували житлово-комунальні витрати.

Також суд вважає безпідставною і вимогу позивачів щодо зобов'язання Генерального директора ТОВ «Комплекс «Закарпаття» укласти договір з позивачами на послуги «Інтернет», оскільки заперечуючи проти вказаної вимоги представник відповідача зазначив, що керівник ТОВ «Комплекс «Закарпаття» не надає телекомунікаційні послуги з підключення та використання послуги «Інтернет», оскільки не має відповідно ліцензії, а позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів які б зобов'язували керівника ТОВ «Комплекс «Закарпаття» надавати такі послуги позивачам.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є не обґрунтованим, безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Генерального директора ТОВ «Комплекс Закарпаття» ОСОБА_3 про зобов'язання надання безоплатного тимчасового житла, довідки на оплату житлово-комунальних послуг та укладення договору на послуги «Інтернет» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Семерак І.О.