Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Антко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа: КП Білоцерківської міської ради ЖЕК №6, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що він та його малолітній син ОСОБА_4 мають право проживання в квартирі АДРЕСА_1 Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.11.2001 року зазначену квартиру було надано батьку позивача ОСОБА_5 для проживання його сім'ї в складі дружини та двох синів ОСОБА_1 і ОСОБА_1 Батько позивача розірвав шлюб з матір'ю позивача та одружився вдруге і з 2004 року зареєстрував місце поживання своєї нової дружини, відповідача в справі, в зазначеній квартирі. Після смерті батька позивача, з серпня 2014 року, позивач та його малолітній син не можуть потрапити до спірної квартири, оскільки відповідач чинить їм перешкоди, вважає, що дане житло належить їй і її малолітньому сину. На даний час в цій квартирі зареєстровані позивач з малолітнім сином і відповідач з малолітнім сином. Спірна квартира складається з трьох кімнат, позивач потребує житло, проживає з родиною в найманій квартирі, а тому, уточнивши в судовому засіданні свої вимоги, просить суд : вселити його з дитиною в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні цим помешканням,; виділити позивачу з дитиною дві менші кімнати, а відповідачу виділити велику кімнату площею 17,6 кв.м., та інші приміщення квартири залишити в спільному користуванні сторін,; зобов'язати ЖЕК №6 укласти з позивачем окремий договір найму житлового приміщення стосовно виділених кімнат; стягнути з відповідача судові витрати по справі в сумі 243,60 грн.

Представник позивача, згідно довіреності, який, також, приходиться братом позивача, в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач та її представник за договором, позов не визнали.

Представник третьої особи по справі, КП БМР ЖЕК №6, згідно довіреності в справі, в судовому засіданні поклалася на розсуд суду щодо позову та подала письмово викладені пояснення по справі.

Представник третьої особи по справі, Служба в справах дітей Білоцерківської міської ради, згідно довіреності в справі, позов підтримала.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, відповідно до рішення №366 виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.11.2001 року було видано ордер на заселення ОСОБА_5, головному санітарному лікарю міста, в квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, житловою площею 41,8 кв.м., сім'я 3 особи (а.с.9).

Згідно ордеру на вказане житлове приміщення, склад сім'ї ОСОБА_5 - дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_7 та син ОСОБА_1 (а.с.74). Після отримання вказаної квартири, зареєстрували своє місце проживання в ній, лише, квартиронаймач ОСОБА_5 і його син ОСОБА_1, позивач у справі.

Встановлено, що 14.11.2003 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народився син ОСОБА_8 . Наведене підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.51,52).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12).

В судовому засіданні встановлено, що на даний час у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання позивача в справі - ОСОБА_1, його сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідача в справі - ОСОБА_3 і її сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 Наведене підтверджується довідкою ф.3 (а.с.6).

Встановленим є те, що між сторонами триває спір щодо користування спірною квартирою, відповідач заперечує право позивача і його сина на проживання в спірній квартирі, аргументуючи тим, що позивач, фактично, ніколи не проживав в цій квартирі та втратив право на користування даним житлом.

Встановленим є те, що процес приватизації спірної квартири не розпочинався. Після смерті ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 й його дитини втратившими право користування спірним житлом (а.с.43).

Встановленим є те, що в грудні 2014 року позивач звертався до правоохоронних органів з приводу того, що його мачуха ОСОБА_3 не допускає до місця спільного проживання, що підтверджується висновком дільничного інспектора (а.с.10).

Встановленим є те, що 12.03.2014 року, 16.10.2014 року та 4.07.2014 р. було складено Акти в присутності працівників ЖЕК та сусідів про не проживання позивача з його дитиною в спірній квартирі. (а.с.47,48,49).

Представник позивача суду пояснив, що позивач раніше проживав в спірній квартирі, приходив до помешкання разом зі своєю дитиною, отримував кореспонденцію за адресою цієї квартири. В спірній квартирі постійно проживав його батько з другою дружиною та їхнім сином ОСОБА_8. Між батьком та синами від першого шлюбу були добрі стосунки, а тому позивач, з дозволу свого батька, зареєстрував місце проживання свого малолітнього сина ОСОБА_4 в цій квартирі. Позивач зі своєю дружиною наймали собі для проживання квартири в різних місцях, де періодично проживали, але на даний час позивач потребує проживання в помешканні де зареєстроване його місце проживання, він ніколи не втрачав інтерес до даного житла, але проживати батьку з новою родиною та позивачу зі своєю родиною було не зручно, тому позивач час від часу винаймав собі квартири.

Відповідач суду пояснила, що ні позивач, ні інші члени сім'ї від першого шлюбу ОСОБА_5 ніколи не проживали в спірній квартирі. Дійсно, ордер видано на всю його сім'ю від першого шлюбу, але, фактично в цій квартирі проживала нова сім'я ОСОБА_5 Відповідач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 в 2003 році, а в 2004 році в них народився син ОСОБА_8. Всі ремонтні роботи в цій квартирі та всі витрати по утриманню житла несли відповідач зі своїм чоловіком. ОСОБА_5 не бажав сваритися з синами від першого шлюбу, а тому за життя не вирішив питання виписки з квартири свого сина - позивача в справі. Позивач з своєю дитиною ніколи не проживав в спірній квартирі, а тому не має права на користування житлом, на виділ в користування кімнат.

Представник третьої особи, Служби в справах дітей, суду пояснила, що як дитина позивача, так і дитина відповідача мають рівні права на користування житлом, оскільки їх місце належно зареєстровано в спірній квартирі, а тому не має підстав позбавляти житлового права малолітнього сина позивача, навіть, якщо дитина тимчасово проживала в іншому місці, спостерігалася в лікаря за іншою адресою.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду показали, що неодноразово протягом тривалого часу, більше 10 років, підвозили свого знайомого ОСОБА_1 до АДРЕСА_1 в квартиру жодного разу не заходили. Свідку ОСОБА_10 відомо, що позивач проживав в гуртожитку, в помешканні тещі, наймав квартиру. Відносини у позивача з батьком були дружні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16 суду повідомили , що в квартирі АДРЕСА_1 проживала відповідач з чоловіком ОСОБА_5 і їх сином ОСОБА_8. Позивач в даній квартирі ніколи не жив, не має власних речей. Зокрема, свідок ОСОБА_14, яка є сусідкою суду повідомила, що ніколи не бачила позивача в їхньому будинку, хоча всіх мешканців знає.

При вирішенні даного спору, суд виходив з наступного.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Так, держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод , гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення. ( ст.78 ЖК України).

Таким чином, даючи аналіз зібраних доказів у справі, зазначеним правовим нормам, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, та підлягають захисту житлові права позивача та його сина, оскільки саме позивач був членом сім'ї, якого включено в ордер на заселення в житлове приміщення спірної квартири, а у члена сім'ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає у зв'язку із включенням до ордера, а не у зв'язку із вселенням у це приміщення. Ні позивача, ні його сина не було визнано такими, що втратили право користування спірною квартирою. За життя відповідального квартиронаймача ОСОБА_5 було зареєстровано місце проживання його онука ОСОБА_2 2010 р.н. Також, за життя ОСОБА_5 не ставив питання про визнання свого сина від першого шлюбу та онука такими, що втратили право користування житлом. Дійсно, з показів свідків вбачається, що позивач з дитиною не проживав постійно в спірній квартирі, що й сам позивач не заперечив, але з встановлених обставин вбачається, що позивач ніколи не втрачав інтерес до даного житлового приміщення, не має іншого власного житла, але в силу життєвих обставин, - одруження батька, народження в нього дитини, позивач вимушений був час від часу наймати собі інше житло.

Також, підлягає до часткового задоволення позовна вимога про встановлення порядку користування житловим приміщенням даної квартири, оскільки відповідно до ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за №2, роз'яснено, що в силу ст.104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього.

Як було встановлено в судовому засіданні, між сторонами відсутня будь-яка угода щодо порядку користування спірною квартирою, але, з встановлених судом обставин вбачається, що всі три кімнати даної квартири ізольовані та малолітній син відповідача ОСОБА_8 має в спірній квартирі облаштовану власну кімнату площею 11,5 кв.м., а відповідач має власні речі і ліжко в кімнаті площею 12,9 кв.м., - тому, суд, враховуючи інтереси мешканців, які постійно проживають в даній квартирі, враховуючи стать осіб, та задля найменшого порушення встановленого життєвого ритму мешканців квартири, вважає за доцільне встановити наступний порядок користування квартирою: виділити в користування позивача та його малолітнього сина велику кімнату площею 17,6 кв.м., а відповідачу і її малолітньому сину дві кімнати площею 11,5 кв. м. і 12,9 кв.м. Коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату, залишити в спільному користуванні сторін.

Суд вважає, що позовна вимога про зобов'язання ЖЕК №6 укласти із ОСОБА_1 договору найму житлового приміщення з урахування визначеного порядку користування квартирою, не підлягає до задоволення, оскільки КП БМР ЖЕК №6 є третьою особою в справі, а не відповідачем, а тому вимоги про зобов'язання третю особу по справі вчинити будь-які дії не підлягають вирішенню.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судових витрат по справі, яка складається з коштів судового збору - 243, 60 грн., що підтверджено відповідною квитанцією (а.с.1).

Таким чином, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наведених вище підстав.

Керуючисьст.ст. 64, 71, 78,104 ЖК України, постановою Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за №2, роз'ясненнями ВС України «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)», ст.ст. 3, 10,11, 60, 61,88, 207, 212 - 215, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 1984 року народження та його сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження в квартиру АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та його малолітньому сину ОСОБА_2.

Виділити ОСОБА_1 та його малолітньому сину ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 17,6 кв.м., а ОСОБА_3 та її малолітньому сину ОСОБА_8 2003 року народження виділити в користування дві житлові кімнати площею 11,5 кв.м. і 12,9 кв.м. квартири АДРЕСА_1, а кухню, коридор та інші підсобні приміщення зазначеної квартири залишити в спільному користуванні сторін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення .

Повний текст рішення виготовлено 20.03.2015 року

Суддя О. Я. Ярмола