АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 756/7344/13 Головуючий у 1-ій інстанції - Тітов М.Ю.
Апеляційне провадження №22-ц/796/4678/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.,

суддів Саліхова В.В., Прокопчук Н.О., при секретарі Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні м.Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту та поділ майна,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 про встановлення факту та поділ майна задоволено частково. Вирішено поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 6/7 частини квартири АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/7 частину кв.АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 104000грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить суд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06.02.2015 року в частині стягнення грошової компенсації 104000 грн. скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що 4 квітня 2012 року, тобто під час перебування у шлюбі, за згодою обох сторін, було продано легковий автомобіль SUBARU TRIВEKA (д.н.з. НОМЕР_1) за 208 000 грн. А тому автомобіль не може бути спільною власністю подружжя, оскільки за договором купівлі-продажу був реалізований іншій особі за згодою позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався ст. 60, 69, 70, 71СК України та виходив з того, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України.

Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено, зокрема, домовленістю між ними (ч.1 ст.70 СК України ).

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення для справи. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. (ч.ч.1, 2 ст. 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини, що з 06.10.1999 року до 21.06.2000 року та з 08.12.2007 до 17.07.2012 сторони перебували у шлюбі.

26.06.09 року відповідачем відповідно до біржової угоди №000951 придбано автомобіль «Субару», а тому він є об'єктом права спільної сумісної власності сторін.

04.04.14 ОСОБА_2 продав зазначений автомобіль за 208 000 грн.

Відповідно до роз'яснень п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З цього слідує, що ОСОБА_2 будучи власником автомобіля марки «Субару», 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 здійснив його відчуження без згоди позивача, як це зазначено самим відповідачем в апеляційній скарзі.

Тому районний суд обґрунтовано прийшов до висновку, що при поділі спільного майна за указаний автомобіль ОСОБА_2 має сплатити на користь другого з подружжя - ОСОБА_3 грошову компенсацію 104 000 гривень, що становить половину вартості автомобіля.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення районним судом встановленого законом порядку поділу неподільної речі є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення не має.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді