Провадження № 2/712/2363/15
Справа № 712/714/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

з участю адвоката ШУПОВАЛ Р.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дельта-Банк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу та моральної шкоди, посилаючись на те, що 27 травня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «вісім років онлайн» у ЄВРО № 2171, на суму вкладу 10 326 Євро.

26 серпня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір № 006-23852-260814 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у Євро, згідно з яким вклад залучався до 09 вересня 2014 року на суму 7 250 Євро.

Крім того, в АТ «Дельта-Банк» позивачем було відкрито картковий рахунок № 2301 за договором № 002-23503-010313 від 01 березня 2013 року. Відповідно до виписки за операціями по картковому рахунку з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року сальдо за період становив 2 384,60 Євро. Пунктом 1.9 Договору № 006-23852-260814 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у Євро визначено, що нараховані відсотки за вкладом виплачуються вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу, або в день продовження дії цього договору, а також в інший термін дострокового припинення дії цього договору, шляхом зарахування на поточний рахунок № 2301. По закінченню строку дії вкладу 09 вересня 2014 року відповідач свої зобовязання за договором не виконав та коштів позивачу не повернув. Так, за заявою № 1 від 28 листопада 2014 року «Про продаж іноземної валюти для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності» відповідачем було продано 01 грудня 2014 року грошові кошти в сумі 3 250 Євро та 23 грудня 2014 року грошові кошти в сумі 1 000 Євро, тобто залишок грошових коштів, що знаходиться у відповідача становить 5 000 Євро. Крім того, вважає, що відповідач за неналежне виконання зобовязань має сплатити позивачу штрафні санкції в сумі 29 537 грн. 50 коп., моральну шкоду в сумі 5 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6 500 грн., в звязку з чим позивач був змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.

Адвокат позивача в судовому засіданні позовні вимоги уточнив, та враховуючи виплату відповідачем позивачу суми вкладу в сумі 153 606 грн. 86 коп., просив стягнути з відповідача на користь позивача штрафні санкції в сумі 29 537 грн. 50 коп., завдану моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 6 500 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Суд, заслухавши думку адвоката, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 27 травня 2014 року між позивачем та АТ «Дельта-Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «вісім років онлайн» у ЄВРО № 2171, на суму вкладу 10 326 Євро.

26 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 006-23852-260814 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у Євро, згідно з яким вклад залучався до 09 вересня 2014 року на суму 7 250 Євро.

Крім того, в АТ «Дельта-Банк» позивачем було відкрито картковий рахунок № 2301 за договором № 002-23503-010313 від 01 березня 2013 року. Відповідно до виписки за операціями по картковому рахунку з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року сальдо за період становив 2 384,60 Євро. Пунктом 1.9 Договору № 006-23852-260814 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у Євро визначено, що нараховані відсотки за вкладом виплачуються вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу, або в день продовження дії цього договору, а також в інший термін дострокового припинення дії цього договору, шляхом зарахування на поточний рахунок № 2301. По закінченню строку дії вкладу 09 вересня 2014 року відповідач свої зобовязання за договором не виконав та коштів позивачу не повернув.

06 жовтня 2014 року позивач звернувся до АТ «Дельта-Банк» і оформив платіжне доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 1 від 07 жовтня 2014 року на переведення коштів до ПАТ «Фінанси та Кредит» загальною сумою 9 250 Євро. На виконання вищевказаного банківського переказу позивачем було сплачено грошові кошти в сумі 2 444 грн. 50 коп., що підтверджується розрахунково-касовим документом від 07 жовтня 2014 року, в якому вказано призначення платежу оплата комісії за SWIFT переказ по клієнту ОСОБА_1 Не зважаючи на тривалий проміжок часу SWIFT переказ до цього часу не здійснений.

06 листопада 2014 року позивач звернувся з заявою до ОСОБА_2 Директорів АТ «Дельта-Банк» з вимогою перерахувати 9 250 Євро, яка залишена відповідачем без належного виконання.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.ст. 629, 651 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від договору чи зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором вкладу незалежно від його виду (вклад на вимогу або строковий вклад) банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Так, за заявою № 1 від 28 листопада 2014 року «Про продаж іноземної валюти для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності» відповідачем було продано 01 грудня 2014 року грошові кошти в сумі 3 250 Євро та 23 грудня 2014 року грошові кошти в сумі 1 000 Євро, тобто залишок грошових коштів, що знаходився у відповідача становив 5 000 Євро.

Станом на час розгляду справи в суді, відповідачем було здійснено виплату вкладу в сумі 153 606 грн. 86 коп., що підтверджується копією відомості про перерахунок коштів від 22 червня 2015 року. Даний факт сторонами в судовому засіданні не оспорюється.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно, та в подальшому продовжено до 02 жовтня 2015 року, а з починаючи з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст.2 цього Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом, а відповідно до п.6 ст.2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Тому, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми вказаного Закону ж спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації регулюються ст.36 вказаного Закону України Відповідно до ч.5 ст.36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст.52 Закону України "Про банки та банківську діяльність", та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Частиною 8 ст.91 Закону України "Про банки та банківську діяльність" встановлено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора вимоги про зобов'язання банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах,відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Таким чином, позовна вимога про стягнення штрафних санкцій в сумі 29 537 грн. 50 коп. не підлягає до задоволення, оскільки розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», тому Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, є договірними, відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, крім того відповідне зобовязання не передбачено також в умовах договору, укладеному між сторонами.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди, позовна вимога про стягнення витрат на правову допомогу також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10,60, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 526, 629, 651, 1060 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: