Категорія 27Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Медяного В.М., Жданкіна В.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором від 20 березня 2008 року № SAMDN3467, мотивуючи його тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник відповідно до Умов надання банківських послуг зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісії, у разі невиконання зобов'язання - на вимогу банку повернути кредит, оплатити винагороду банку, при порушенні строку платежів більш ніж 120 днів - сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі та надав кредит. Відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 5 березня 2014 року становить 25589,63 грн., з яких: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 14069,89 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6825,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 194,74 грн. - штраф (процентна складова). Вказану суму заборгованості позивач і просив стягнути на свою користь.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору від 20 березня 2008 року укладеного між сторонами. Зустрічний позов мотивований тим, що на момент вчинення правочину, а саме підписання кредитного договору, банком порушено вимоги ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої, договір споживчого кредитування укладається в письмовій формі один з оригіналів якого передається споживачеві. Однак другий примірник договору ОСОБА_2 не надано. Також позичальнику не надано Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи та Пам'ятка клієнта, а лише ознайомлено з останніми. Крім того, банк письмово не повідомив споживача про орієнтовну сукупну вартість кредиту, чим порушив п. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що розцінюється як нечесна підприємницька практика. Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що в Умовах і Правилах надання банківських послуг містяться несправедливі умови, а саме сплата позичальником непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості) у разі невиконання зобов'язань у розмірі 180% на прострочені платежі. Позивач вказав, що Умови і Правила надання банківських послуг існують на 12 сторінках зі специфічними термінами, а тому він був позбавлений можливості детально ознайомитись із своїми обов'язками, що суперечить п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, несправедливою умовою позивач вважає надання банку можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що погоджена на момент укладання договору, що виразилось у встановлені місячної відсоткової ставки в розмірі 2%, та не попередження при цьому про відсоткову ставку на прострочені платежі в розмірі 180%. Також позивач вказав на несправедливість умови, згідно якої банк має право вилучати належне споживачу майно в позасудовому порядку, оскільки споживачу таке право не надано у разі невиконання банком своїх зобов'язань, що є істотним дисбалансом договірних прав та обов'язків. Просив кредитний договір від 20 березня 2008 року визнати недійсним.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2015 року первісний позов задоволено частково, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 4899,53 грн. (з яких 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 1899,53 - заборгованість по процентах за користування кредитом), у решті вимог позивача відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково, визнано положення зазначеного договору про встановлення відсотковою ставки на прострочену заборгованість у розмірі 180% недійсним з моменту укладення договору, у решті вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині зменшення розміру заборгованості за первісним позовом та в частині визнання положень договору недійсними за зустрічним позовом, ухвалити у цих частинах нове рішення, яким вимоги первісного позову задовольнити у повному обсязі, а у задоволення зустрічного позову відмовити. У іншій частині вказане рішення ніким не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України не підлягає перевірці щодо його законності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 20 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір № SAMDN3467, який складається з заяви від 20 березня 2008 року, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів. Відповідно до Тарифів, відсоткова ставки на прострочену заборгованість становить 180%.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок, видано платіжну картку зі строком дії до січня 2012 року та надано можливість користуватись кредитними коштами у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач користувався коштами, про що свідчить виписка по особовому рахунку.

Відповідно до п. 6.5 Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування ним, з перевитрат платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У випадку невиконання обов'язків за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), виплатити винагороди банку.

Відповідач не виконав свої зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку, становить 25589,63 грн., з яких: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 14069,89 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 6825,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1 194,74 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 203, 215, 526, 530, 536, 549, 634, 625, 1048-1050, 1054-1055, 1066, 1069 ЦК України, ст.ст. 1, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив з наступного.

Як було встановлено судом, вказаний договір, укладений між сторонами, є споживчим та складається в тому числі і з Тарифів. Відповідно до Тарифів, відсоткова ставка на прострочену заборгованість становить 180%. Такий розмір є непропорційно великою сумою компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) та суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, вказане положення договору є несправедливим та в силу ст. ст. 203, 215 ЦК України є недійсним з моменту укладання договору, адже суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». До вказаного висновку суд прийшов з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року.

Щодо розміру заборгованості, яку ухвалено стягнути з відповідача за первісним позовом, то суд врахував часткове задоволення зустрічного позову в частині визнання недійсною умову договору про встановлення підвищеної процентної ставки за прострочені платежі.

Відповідно до п. 3.6 постанови Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), а тому суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з комісії за користування кредитом в розмірі 6825,00 грн.

Щодо стягнення відсотків, які сплачуються щомісячними платежами, суд, врахувавши, що строк дії картки закінчився в січні 2012 року, а позивач звернувся до суду з позовом 4 липня 2014 року, дійшов висновку, що строки для стягнення суми відсотків за період до 3 липня 2011 року є пропущеними, тому вказана сума не підлягає стягненню. Враховуючи строк дії картки та скорочену позовну давність щодо стягнення штрафу, відповідно дійшов висновку, що не підлягає стягненню і сума штрафу.

Колегією суддів погоджується із висновком суду першої інстанції і відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до іншого, індивідуального тлумачення та розуміння позивачем за первісним позовом норм матеріального права, які були застосовані судом при ухваленні оскаржуваного рішення, але не дають підстав для висновку про незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення. Хоча в апеляційній скарзі зазначено, що підставами для скасування рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, однак фактично апеляційна скарга не містить посилань на те у чому конкретно наведені підстави для скасування полягають.

Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказану апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2015 року - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - відхилити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.В. Ковальчук

Судді : В.М. Медяний

В.В. Жданкін