Номер провадження: 22-ц/785/682/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів Заїкіна А.П., Доценко Л.І.,

при секретарі Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі, клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зупинення провадження, по цивільній справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі- продажу недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення та вселення, за апеляційними скаргами ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року, -

встановила:

09 серпня 2006р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначала, що їй на підставі договору дарування, посвідченого Пятою Одеською державною нотаріальною конторою 16.12.1993р., реєстраційний номер 1-11029, зареєстрованого в КП ОМБТІ та РОН в книзі №51 пр. на сторінці 174 реєстр №33 належить квартира АДРЕСА_1,№ 3 в м. Одесі.

У вказаній квартирі з 1993 року по теперішній час (станом на 2006р.) проживають її син ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_5, а з 05.02.2005р. їх донька ОСОБА_7

11 липня 2006р. до неї в квартиру прийшов виконавець Другої державної виконавчої служби Малиновського району м. Одеси ОСОБА_8, представники Малиновського відділення міліції з наміром вселити ОСОБА_4 у спірну квартиру. Тоді їй стало відомо, що існує нотаріально засвідчений договір купівлі-продажу від 05 червня 2001р. нібито укладений між нею та ОСОБА_4, згідно якого вона здійснила відчуження квартири АДРЕСА_2, № 3 в м. Одесі. Проте , вона фактично ніякого договору не укладала, вказану квартиру не продавала, грошей від відповідача не одержувала. Крім того, зазначала, що з 2001р. відповідач не намагався вселитися у житло, не прийняв майно з договором купівлі-продажу, а лише в 2006 році ОСОБА_4, вступивши в злочинну змову з групою осіб, спробував заволодіти її квартирою.

З цього приводу позивачка звернулася до правоохоронних органів, які по даному факту порушили кримінальну справу.

Посилаючись на викладене та на підставі ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України, позивачка просила суд визнати договір купівлі-продажу від 05 червня 2001р., укладений між нею та ОСОБА_4, по якому вона виконала відчуження квартири АДРЕСА_3 3 в м. Одесі недійсним.

13 листопада 2006р. ОСОБА_4, не погодившись із вказаними позовними вимогами, які в подальшому були уточнені звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення та вселення.

При цьому посилався на те, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4, №3 в м. Одесі. Право власності на зазначену квартиру ОСОБА_4 набув на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.06.2001р., на бланку АЕА №475587, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 У встановленому законом порядку право власності ОСОБА_4 зареєстровано в КП «Одеське МБТІ та РОН» в книзі 406 пр. на сторінці 138 р33 за реєстровим №5779.

В день підписання договору купівлі-продажу ОСОБА_2 отримала 69000 грн., що підтверджується розпискою від 05.06.2001р., написаною особисто ОСОБА_2 та звільнила квартиру, а позивач ОСОБА_4 вселився в неї. Але через два роки після укладення договору купівлі-продажу, скориставшись тією обставиною, що ОСОБА_4 не було вдома, відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 неправомірно вселилися до спірної квартири і до теперішнього часу перешкоджають у проживанні в ній ОСОБА_4

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014р. позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Суд виселив з квартири №13, буд. №70 по вул. Овідіопольська дорога,№ 3 в м. Одесі ОСОБА_2, ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Суд вселив ОСОБА_4 у квартиру №13 буд. №70 по вул. Овідіопольська дорога,№ 3 в м. Одесі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи до апеляційного суду Одеської області надійшло клопотання від ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зупинення провадження по вищевказаній справі, в звязку з існуванням кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1ст.255, ч. 2ст.27,ч.4ст.28, ч.2ст.15,ч.4ст.190 КК України.

Колегія суддів, заслухавши думку ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також ОСОБА_4 та його представника, які заперечують про зупинення провадження у справі, приходить до висновку, що підстави для зупинення провадження по вищевказаній справі відсутні.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 33 Постанови від 12.06.2009р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках, передбачених статтею 201 ЦПК, а за наявності підстав, визначених статтею 202 ЦПК України, має право як на зупинення, так і на відмову в задоволенні такої заяви.

Визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

При неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

При цьому, наявність кримінального провадження в органах внутрішніх справ не є підставою для зупинення провадження у справі.

Однак, ОСОБА_2 та її представник не надали доказів про те, що кримінальна справа, на яку вони посилаються, вже розглядається в порядку кримінального провадження в суді.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що в у будь-якому суді знаходиться кримінальна справа, яка перешкоджає розгляду цієї цивільної справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про зупинення провадження до розгляду кримінальної справи слід відмовити, оскільки підстави для зупинення провадження у даній цивільній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 201 ч. 1 п. 4, 209, 304,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні клопотання ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зупинення провадження в даній цивільній справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12