Справа № 372/6186/14 Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/2797/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 18.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

встановила:

У грудні 2014 року ПАТ "Родовід Банк" звернувся в судз позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24 липня 2007 року між ПАТ Родовід Банк та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу споживчий кредит в розмірі 25300 доларів США терміном по 24 липня 2014 року включно під 12,5% річних.

Факт отримання кредитних коштів в сумі 25300 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки від 24 липня 2007 року.

З метою забезпечення виконання зобовязання позичальника по вказаному кредитному договору, 24 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 Л,А. було укладено договір поруки, згідно підпункту 1.1 якого поручитель зобовязався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника за кредитним договором.

У звязку з порушенням ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань по виконанню умов кредитного договору позика повернена не була, заборгованість становила 22348,88 доларів США та 365501 гривень 79 копійок.

З урахуванням уточнень позовних вимог позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором №77.1/АЄ-436.07.2 від 24 липня 2007 року, яка станом на 15 січня 2015 року становить: 22348,88 доларів США та 541066 гривень 61 копійок, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом 20861,75 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту 1487,13 доларів США; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості 482983 гривень 96 копійок; сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 58082 гривень 64 копійки.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Родовід Банк заборгованість за кредитним договором №77.1/АЄ-436.07.2 від 24 липня 2007 року у розмірі 22348,88 доларів США та 82479 грн. 27 коп., з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом 20861,75 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту 1487,13 доларів США; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 82479 грн. 27 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять суд скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вказала, що строк на предявлення вимог до поручителя сплив 28.02.2010 року у зва»язку з припиненням поруки відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки 28 серпня 2009 року, коли банк реалізував своє право на дострокову вимогу і був вчинений виконавчий напис нотаріуса, цей день є строком виконання основного зобов»язання, від якого слід відраховувати передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для пред»явлення банком вимоги до поручителя.

ОСОБА_3 вказав, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості поза межами трьохрічного строку позовної давності, який сплив 28 серпня 2012 року, тому суд першої інстанції у порушення норм матеріального права ухвалив рішення без застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Суд першої інстанції встановив, що 24 липня 2007 року між ПАТ Родовід Банк та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №77.1/АЄ-436.07.2, відповідно до якого позивач надав відповідачу споживчий кредит в розмірі 25300 доларів США терміном по 24 липня 2014 року включно.

Згідно з підпунктом 1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 12,5% річних.

Факт отримання кредитних коштів в сумі 25300 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки від 24 липня 2007 року.

З метою забезпечення виконання зобовязання позичальника по кредитному договору №77.1/АЄ-436.07.2 від 24 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно підпункту 1.1 якого поручитель зобовязався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника за кредитним договором.

У звязку з порушенням ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань по виконанню умов кредитного договору позика повернена не була, у зв»язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором №77.1/АЄ-436.07.2 від 24 липня 2007 року, яка станом на 15 січня 2015 року становила: 22348,88 доларів США та 541066 гривень 61 копійок, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом 20861,75 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту 1487,13 доларів США; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості 482983 гривень 96 копійок; сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 58082 гривень 64 копійки.

Ці обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспорюються.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов»язання за кредитним договором, у зв»язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у солідарному порядку з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про припинення укладеного з нею договору поруки 28.02.2010 року у зв»язку із настанням строку виконання основного зобов»язання 28 серпня 2009 року, колегія суддів відхиляє, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Укладеним між ПАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_3 кредитним договором (п.1.1.) визначено строк виконання основного зобов'язання 24 липня 2014 року (а.с.8).

Відповідно до п.5.2. вказаного кредитного договору, банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового його розрівання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави № 77.1/АЄ-436.07.2 від 24 липня 2007 року та договорів застави, що можуть бути укладені у майбутньому в забезпечення виконання зобов»язань за цим договором ( а.с.11).

Як видно із виконавчого напису, вчиненого 28 серпня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про звернення стягнення на автомобіль марки ОСОБА_5 2007 року, державний номер НОМЕР_1 в рахунок задоволення вимог ПАТ «Родовід Банк» у розмірі 22942, 09 доларів США ( а.с.88).

Однак матеріали не містять даних про те, що банк, встановивши недотримання позичальником ОСОБА_3 умов кредитного договору, до 28 серпня 2009 року відповідно до п.5.2 кредитного договору вимагав дострокового його розрівання або повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору.

Отже, за умовами укладеного між сторонами договору ( п.5.2) дострокове стягнення має вирішуватись шляхом врегулювання відносин між сторонами кредитного договору, зокрема, направленням банком боржникові вимоги про дострокове повернення коштів, відмови боржника від виконання таких вимог банку і подальше звернення стягнення банком на предмет застави.

Разом з тим, на думку колегії суддів, вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави без попереднього направлення банком боржникові вимоги про дострокове повернення коштів у певний термін не може вважатись передбаченою п.5.2 кредитного договору процедурою щодо дострокового стягнення коштів, оскільки не передбачає зміну прав і обов»язків сторін за кредитним договором, зокрема, зміну передбаченого п.1.1 кредитного договору строку виконання зобов»язань з 24 липня 2014 року на 28 серпня 2009 року .

Таким чином, оскільки укладеним між ПАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_3 кредитним договором (п.1.1.) визначено строк виконання основного зобов'язання 24 липня 2014 року, то у разі неналежного виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення банком як кредитором до поручителя ОСОБА_2 вимоги про повернення отриманих у кредит коштів мав би закінчитись 24 грудня 2014 року.

Як видно із поштового штемпепя на конверті, банк звернувся до суду з цією позовної заявою до відповідачів 6 грудня 2014 року ( а.с.59), тобто в межах передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку пред»явлення вимоги до поручителя, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про безпідставність стягнення з неї заборгованості за кредитним договором є необгрунтованими.

З аналогічних міркувань колегія суддів не знаходить переконливими і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що банк пропустив трирічний строк на судовий захист, оскільки передбачений ст. 267 ЦК України трирічний строк пред'явлення банком як кредитором до боржника ОСОБА_3 закінчується 24 липня 2017 року, а банк подав позовну заяву до суду в межах цього строку, 6 грудня 2014 року.

За таких обставин, враховуючи, що позичальник ОСОБА_3 та поручитель ОСОБА_2 належним чином не виконували свої зобов»язання за кредитним договором та договором поруки, у зв»язку з чим утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність її стягненню у солідарному порядку з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_2

Доводи апеляційних скарг цих висновків суду не спростовують.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді