Справа №591/836/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Міліціанов Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/889/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранфінресурс"

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про визнання недійсним договору та відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір № 230297 від 16 липня 2014 року з додатками, укладений в м. Суми між ОСОБА_3 та ТОВ «Гранфінресурс».

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 3699 грн. сплачені за договором № 230297. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застування норм матеріального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що предметом укладеного між сторонами договору було надання адміністративних послуг, спрямованих на отримання грошових коштів. Вважає, що позивач був ознайомлений з умовами договору і мав реальну можливість відмовитись від його укладення. Крім того, посилається на те, що ТОВ «Гранфінресурс» здійснює комерційну господарську діяльність, яка не підпадає під регулювання Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання недійсним договору та стягнення сплачених коштів, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача по наданню послуг є фінансовими та підлягали ліцензуванню, однак, відповідач свою діяльність не узаконив та не отримав відповідної ліцензії.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає нормам матеріального права.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просила визнати недійсним договір № 230297 від 16 липня 2014 року про отримання коштів по соціальній програмі «Альянс Україна» з підстав, передбачених ст. ст. 229 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та з підстав, що діяльність відповідача по наданню фінансових послуг здійснюється без відповідної на це ліцензії. Проте, позивачем не був доведений факт наявності з його боку помилки щодо обставин вчиненого правочину та не доведений факт щодо обманних дій відповідача під час укладення правочину, тому позов в цій частині вимог щодо підстав не підлягав задоволенню, оскільки не обґрунтовувався конкретними обставинами.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову з інших заявлених підстав, зокрема, доводи позивача про відсутність у відповідача ліцензії на здійснення діяльності, пов'язаної з фінансуванням коштів у вигляді позики.

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Гранфінресурс» був укладений договір № 230297 з додатками № 1 та № 2 до нього про надання послуг з метою отримання грошової позики в сумі 50000 грн. на умовах діяльності програми «Альянс Україна». На виконання умов договору ОСОБА_3 сплатила 1750 грн. одноразового комісійного внеску та три щомісячні внески на суму 1949 грн., а всього 3699 грн. (а.с. 9 - 10).

Відповідно до умов п. 1.1 договору відповідач зобов'язався вчинити від імені та за рахунок учасника - позивача певні юридичні дії, спрямовані на отримання грошової суми, зазначеної у Додатку № 1 до даного договору, на умовах діяльності Програми "Альянс Україна", що міститься в Додатку № 2, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини.

Пунктами 2.1.1, 2.1.2 договору передбачено, що учасник в день підписання договору сплачує одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. (а.с. 6).

Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього ( ст.12 додатку №2 ).

Перевіряючи доводи апелянта про те, що діяльність установи є комерційною та пов'язана з розподілом коштів, що не підлягає ліцензуванню, колегія суддів не може взяти до уваги.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Такими фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

В даному випадку саме на таких умовах було передбачено надання коштів позивачу.

Водночас, п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, а здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії (ч. 2 ст. 34 вказаного Закону).

За програмою «Альянс Україна» виконання послуг відповідачем полягає в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує об'єднання учасників, у даному випадку за схемою 1, яких включає у реєстр № 217, в якому накопичуються кошти цих учасників за рахунок чистих внесків, після чого учасником подається заява на участь в заході по розподілу грошового фонду, потім здійснюється сам захід по розподілу грошового фонду об'єднання учасників, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів, якщо їх достатньо у цьому фонді. Право на отримання коштів надається в такому порядку: перевагу має той з учасників, який надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених загальних платежів.

Зі змісту спірного договору вбачається, що відповідачем надаються громадянам грошові суми на умовах відповідної програми «Альянс Україна», за якою такі позики надаються за рахунок внесків, які періодично вносяться іншими громадянами - учасниками цієї програми разом з платою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором про отримання грошової суми.

За цих умов, не можна вважати, що Товариство є контролером коректного розподілу коштів на умовах безвідсоткового їх повернення.

Така діяльність відповідача має всі ознаки фінансової послуги, визначені пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закону), оскільки при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах третіх осіб (фізичних та юридичних осіб - учасників), за рахунок цих осіб (позика надається за рахунок чистих внесків, сплачених учасниками) з метою отримання прибутку (за надання послуг встановлюється плата).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав таку послугу фінансовою, а діяльність - такою, що підлягає ліцензуванню.

Статтею 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За таких обставин, коли відповідач у встановленому законом порядку не отримав ліцензію на здійснення фінансової послуги, суд правильно визнав спірний договір з додатками до нього недійсними та повернув позивачу сплачені за цим договором кошти в розмірі 3699 грн., а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранфінресурс" відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -