Справа №471/1174/14-ц 15.01.2015 15.01.2015 15.01.2015
Провадження № 22ц-/784/123/15 Головуючий у 1-й інстанції Марценюк С.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Кудрі В.М.

за участю:

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення

Братського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2014 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 5 серпня 2008 року.

Посилаючись на невиконання відповідачкою зобов'язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідачки станом на 13 серпня 2014 року 66857 грн. 57 коп. з яких: 14524 грн. 80 коп. кредит, 6079 грн. 49 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом та 46253 грн. 28 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

У жовтні 2014 року Банк подав уточнену позовну заяву, в якій зменшив позовні вимоги, та просив про стягнення 3085 грн. 06 коп. процентів і 45520 грн. 96 коп. пені з часу укладення договору по 13 серпня 2014 року, виключивши з розрахунку ті, які стягнуті судовим наказом.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2014 року позов задоволено частково. З відповідачки на користь позивача стягнуто 3085 грн. 06 коп. заборгованості по відсотках та 243 грн. 60 коп. судових витрат. В інший частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, висновки суду суперечать доказам у справі та вимогам матеріального права.

Відповідачка, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З доказів у справі вбачається, що 5 серпня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк», який перейменовано в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачкою укладено кредитний договір, за яким вона отримала 15000 грн. кредиту на строк до 2 серпня 2013 року під 2,89% на місяць на суму залишку заборгованості. Погашення кредиту повинно було відбуватися щомісячно, з 15 по 20 число. Позичальник повинен був сплачувати по 355 грн. 94 коп. щомісячно. За п.5.1. договору він діє до повного виконання зобов'язань сторонами по договору. Як зазначено в п.1.1. договору, погашення заборгованості за кредитом, процентами комісії за касово - розрахункове обслуговування здійснюється позичальником щомісячно з 15 по 20 число кожного календарного місяця в сумі 355 грн. 94 коп.

Загальними умовами виконання зобов'язань встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_2 своїх зобов'язань належним чином не виконувала, Банк звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу. Судовим наказом судді Братського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2009 року з ОСОБА_2 на користь Банку стягнуто 19664 грн. 13 коп., з яких 14254 грн. 80 коп. кредиту, 2994 грн. 43 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 732 грн. 32 коп. пені, 500 грн. фіксованої частини штрафу та 912 грн. 58 коп. її складової. Судовий наказ пред'явлено до виконання. Проте, в повному обсязі вказані суми не сплачені. Платежі, які періодично після цього сплачувала відповідачка самостійно, а також, які надходили у зв'язку з виконанням судового рішення, Банк зараховував на погашення пені та частково на погашення відсотків.

За відомостями в довідці відділу Державної виконавчої служби Братського районного Управління юстиції від 14 січня 2015 року, яка надана відповідачкою до апеляційного суду, заборгованість по наказу погашена не повністю. На січень 2015 року Банку перераховано 16486 грн. 40 коп. Залишок Боргу за виконавчим документом складає 3291 грн. 05 коп.

За розрахунками Банку, за відповідачкою станом на 13 серпня 2014 року значиться заборгованість: 3085 грн. 06 коп. процентів, які Банк нараховував до 2011 року, та 45520 грн. 96 коп. пені.

Дійшовши висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке своєчасно не виконано боржником, не припиняє відносин сторін кредитного договору, а отже і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, суд стягнув з відповідачки на користь позивача відсотки за користування кредитом, відносно яких не видано судового наказу.

Відповідачка рішення не оскаржила. В цій частині не оскаржено рішення суду і позивачем.

Виходячи з вимог ст.ст. 11, 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо позовних вимог про стягнення пені.

Так, ухвалюючи рішення в цій частині, суд виходив з того, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, відсотками та комісією. Це, на думку суду, є підставою для звільнення відповідачки від відповідальності.

Проте, суд не врахував, що само по собі таке перевищення не може бути підставою для звільнення боржника від сплати неустойки, як це виходить зі змісту ст. 551 ЦК України.

Крім того, суд не врахував, що пеня, підлягає стягненню лише за рік, та за розрахунками Банку не перевищує суму боргу за відсотками.

За викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК Україні в частині стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

З відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 2410 грн. 83 коп. пені за період з 10 вересня 2013 року по 13 серпня 2014 року включно (час звернення до суду). Розраховуючи рік та суму пені, суд бере до уваги розрахунки Банку, з яких вбачається, що пеня нарахована по 13 серпня 2014 року. Пеня за вересень 2014 року не включалася в позовні вимоги.

Також, визначаючи строк, за який стягується пеня, колегія суддів бере до уваги правила п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, за якими нараховування пені за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2014 року в частині позовних вимог про стягнення пені скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором від 5 серпня 2008 року пеню в розмірі 2410 грн. 83 коп. за період з 10 вересня 2013 року по 13 серпня 2014 року.

В інший частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку .

Головуючий:

Судді: