АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/5957/15 Головуючий у 1 інстанції - Катющенко В.П.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Офпродив», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив визнати договір купівлі-продажу цінних паперів недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, яке виникло в результаті укладення вказаного договору.

Зазначав, що з 1997 року по 2014 рік він(позивач) та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі. 21 березня 2008 року його дружина, діючи в інтересах сім'ї та за його згодою уклала з ТОВ «Міжрегіональне фінансове об'єднання» договір № Б-08/9-8 купівлі-продажу цінних паперів, умовами якого було передбачено придбання цільових облігацій, емітентом яких є ТОВ "Офпродив". За змістом указаного договору, власник придбаних облігацій набув право отримати у власність загальну площу квартири АДРЕСА_1, а також право вчиняти з облігаціями дії, що не суперечать вимогам чинного законодавства України. На виконання умов договору ОСОБА_3 повністю оплатила вартість облігацій в розмірі 1,2 млн. грн. за рахунок коштів, що, зі слів позивача, були їхньою спільною сумісною власністю.

В подальшому ОСОБА_2 дізнався, що 01 жовтня 2010 року дружина без його згоди уклала зі своїм батьком - ОСОБА_4 договір № Б 10/358-1 купівлі продажу зазначених вище цінних паперів, а саме: іменних цільових облігацій у кількості 11 050 штук, за ціною пакету - 1 116 050 грн. Як наслідок, право власності на квартиру, яке мало виникнути у ОСОБА_3 як власника облігацій, було зареєстровано за ОСОБА_4. Позивач зазначав, що жодної згоди на укладення оспорюваного договору він не надавав, виступати дружині від його імені при підписанні правочину не доручав. Про вказану обставину дізнався випадково у травні 2014 року, у зв'язку з чим і звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. З посиланням на норми СК України та ЦК України, скаржник наполягає на тому, що цінні папери, зокрема, облігації є спільним сумісним майном подружжя, оскільки набуті в період шлюбу, а, отже, будь-який правочин з їх відчуження потребує згоди другого з подружжя.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін ухвали суду першої інстанції з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, 19 липня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 серпня 2014 року розірвано /т.1, а.с. 15, 154/.

В період шлюбу, 21.03.2008 року, ОСОБА_3 укладено з ТОВ «Міжрегіональне фінансове об'єднання», яке діяло від власного імені за рахунок та в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «Технології Інвест» недиверсифікованого виду закритого типу ТОВ «КУА «Фінансовий капітал», договір купівлі-продажу цінних паперів № Б-08/9-8, а саме: іменних цільових облігацій у кількості 11 050 штук, за ціною пакету - 1 116 050 грн. Емітентом зазначених цінних паперів є ТОВ «Офпродив» /т.1, а.с. 132-134/.

Того ж дня, між ТОВ «Офпродив» та ОСОБА_3 укладено договір про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості №6, відповідно до якого пайовик приймає участь в інвестуванні об'єкту будівництва(АДРЕСА_1) шляхом придбання пакету облігацій. /т.1, а.с. 135-138/

Встановлено, що 01 жовтня 2010 року ОСОБА_3 відчужила(продала) вказані цінні папери своєму батьку, ОСОБА_4 за суму в розмірі 1 000 грн., за посередництва ТОВ «ТЦП «Прімас», який є торговцем цінними паперами згідно ліцензії на здійснення професійної діяльності з торгівлі цінними паперами АВ№456814 від 8.01.2009/т.1.а.с. 139-140/.

Того ж дня, між ОСОБА_3 та ТОВ «Офпродив» було укладено додаткову угоду №1 до договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості №6 від 21.03.2008 року, згідно якого сторони дійшли згоди щодо розірвання зазначеного договору з моменту підписання даної додаткової угоди /т.1 а.с. 146/.

01 жовтня 2010 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Офпродив» укладено договір про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості №29, відповідно до умов якого, пайовик приймає участь в інвестуванні об'єкту будівництва(АДРЕСА_1) шляхом придбання зазначеного вище пакету облігацій /т.1, а.с. 141-145/.

В подальшому, зазначена квартира введена в експлуатацію, а право власності на неї зареєстроване за ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /т.1 а.с. 150-151/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що, враховуючи індивідуальний та неподільний характер цільових іменних облігацій, у випадку відчуження вказаних цінних паперів, згода другого з подружжя не є обов'язковою.

Так, за змістом ч. 1 ст. 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити дохід за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії.

Відповідно до п. 3 ч. 3 цієї ж статті, цільові облігації - облігації, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі товарів та/або надання послуг відповідно до вимог, встановлених проспектом емісії, а також шляхом сплати коштів власнику таких облігацій у випадках та порядку, передбачених проспектом емісії облігацій.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За частиною другою ст. 215 ЦК Українинедійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до п.3 ст.4 Закону України про цінні папери та фондовий ринок права на іменний цінний папір та права за іменним цінним

папером переходять до іншої особи у порядку, встановленому

законодавством про депозитарну систему України.

А, згідно до ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні» від 10.12.1997 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, угоди щодо цінних паперів не підлягають нотаріальному посвідченню, якщо інше не передбачено законодавством чи угодою сторін.

Вимагаючи визнання недійсним договору купівлі-продажу спірних облігацій від 01 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач посилається на те, що спірні облігації є цінним майном, а тому, в силу ст. 65 Сімейного кодексу України, згідно якої, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово, вважав, що облігації відчужені незаконно, наслідком чого повинно бути визнання недійсним договору на їх відчуження.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що цінні папери, зокрема, облігації, є особливим об'єктом цивільних прав, а правовідносини з їх відчуження регулюються спеціальним законодавством, яким не встановлено вимог щодо обов'язкового нотаріального посвідчення/державної реєстрації договорів купівлі-продажу цінних паперів. Отже, письмова згода другого з подружжя не була необхідною умовою для продажу дружиною позивача цінних паперів ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ "Про цінні папери та фондовий ринок", права, посвідчені іменним цінним папером, передаються у порядку, встановленому законами України.

Враховуючи, що чинним законодавством, зокрема ЦК України, не встановлено недійсність правочинів з купівлі-продажу цінних паперів, у випадку відсутності згоди(будь-якої, як письмової, так і усної) другого з подружжя на укладення такого договору, позовні вимоги ОСОБА_2 були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що облігації, відчужені ОСОБА_3 є іменними цінними паперами, які посвідчують, зокрема, майнові права їх власника. Вказані цінні папери є неподільними, а тому власник облігацій набуває повний комплекс прав та обов'язків, які належать лише тому з подружжя, який є власником цінних паперів.

Така ж позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України у справі № 6-21334св08 від 17 грудня 2008 року, та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у справі у справі №6-18074кв12 від 13 червня 2012 року, за змістом яких, до поняття цінних паперів має бути застосована спеціальна норма Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні", у зв`язку з чим застосування положень ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу Українидо цих правовідносин є помилковим, оскільки договір купівлі-продажу цінних паперів не укладено стосовно цінного майна та він не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення, а відповідно і обов`язкової письмової згоди другого з подружжя на його укладення.

Указаний висновок слідує із аналізу ч.3 ст.369 ЦК України, згідно якої згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Тобто, суди вищої інстанції дійшовши вище зазначених висновків виходили з того, що згода другого із співвласників спільного сумісного майна враховується лише у разі укладення правочину, що підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. А, керуючись наведеними вище нормами права, договір купівлі-продажу цінних паперів такому посвідченню не підлягає.

Варто зауважити, що у вказаних рішеннях судів вищих інстанцій, проводиться розмежування цінних паперів та цінного майна як об'єктів цивільних прав. Так, колегія суддів вважає, що надання облігаціями в майбутньому правомочності їх власнику на оформлення права власності на об'єкт будівництва(інвестування), не створює для договору купівлі-продажу цінних паперів ознаки укладення його щодо цінного майна, оскільки предметом такого договору є виключно цільові іменні облігації, які існують в бездокументарній формі, а не квартира, як цінне майно.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційнускаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді