Провадження № 2/487/310/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря судового засідання Будикіної А.Л., прокурора Коткової В.А., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради , ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки до комунальної власності

В С Т А Н О В И В

16 жовтня 2014 року Миколаївський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері пред'явив до Миколаївської міської ради,ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третьої особи Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції позов, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради, визнати недійсним договори купівлі продажу, визнати недійсним державний акт на право власності на землю та повернути земельну ділянку до комунальної власності міста.

В позові прокурор зазначив, що рішенням Миколаївської міської ради від 30 січня 2009 року за №33/37 Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудпроект» було надано дозвіл для складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки , орієнтовною площею 23 502 кв.м. з метою надання її в оренду строком на 10 років, для обслуговування придбаного майна по вулиці Спортивній, 25 в місті Миколаєві.

Пунктом 54 рішення Миколаївської міської ради від 19 червня 2009 року за 35/51 був затверджений проект землеу строю, щодо відведення земельної ділянки площею 22 156 кв.м., у тому числі 55 кв.м. під капітальною забудовою, 99 кв.м. під спорудами, 1 766 кв.м. під проходами, проїздами та площадками, 20 236 кв.м. під зеленими насадженнями, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням її до земель комерційного використання, для обслуговування придбаного майна по вулиці Спортивній №25. Вищезазначеним проектом передбачено, що земельна ділянка на північному заході межує із землями водного фонду Бузького лиману.

Цим же рішенням визначено цільове призначення земельної ділянки, встановлено обмеження у її використанні і передано в оренду строком на 10 років ТОВ «Миколаївбудпроект».

Відносно усієї ділянки встановлювалося обмеження у використані згідно класифікатора КОПВНЗТВЗД. правові: типу 1.1 - «зміна цільового використання», а щодо її частини, площею 2 304 кв.м. ще й спеціальні обмеження типу 4.3.1. - «в санітарно - захисних зонах інженерно - технічних споруд і комунікацій».

Незважаючи на відсутність договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Миколаївбудпроект» рішенням Миколаївської міської радії за №36-61 від 04 вересня 2009 року були затверджені проекти землеустрою, щодо відведення 19 громадянам земельних ділянок, орієнтовною площею 1 000 кв.м. за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект». з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва житлових будинків по провулку Авіаційному у місті Миколаєві, в тому числі відповідачу ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку, площею 901 кв.м. по провулку Авіаційному,2 в місті Миколаєві.

На підставі цього рішення, ОСОБА_2 одержала Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 140134, згідно якого остання стала власником земельної ділянки за вищезазначеною адресою.

14.05.2010 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки із відповідачкою ОСОБА_3

12.09.2014 року ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу, продала вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_4

Посилаючись на те, що земельна ділянка отримана з порушеннями чинного земельного та водного законодавств, оскільки станом на 04 вересня 2009 року ТОВ «Миколаївбудпроект» в порушення вимог ч.І ст. 134 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), не мало законних підстав розпоряджатися спірною земельною ділянкою, в проекті землеустрою наявне недійсне погодження ТОВ «Миколаївбудпроект» на передачу громадянам земельної ділянки, яке датовано 25 травня 2009 року, а також те, що міська рада розпорядилась земельною ділянкою в порушення положень ст.ст.58,60,61 ЗК України, прокурор просив позов задовольнити, визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради №36/ 61 від 04 вересня 2009 року в частині надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, площею 901 кв.м. по провулку Авіаційному, 2 в місті Миколаєві: визнати недійсними договір купівлі - продажу земельної ділянки року, укладений 14.05.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та від 12.09.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та повернути земельну ділянку до комунальної власності.

В судовому засіданні прокурор прокуратури Миколаївської області підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх.

Представник Миколаївської міської ради заперечував проти позову, посилаючись на пропуск строку позовної давності та недоведеність позовним вимог та їх необґрунтованість.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні також позовні вимоги не визнав, посилаючись на те , що порушень чинного законодавства при передачі Миколаївською міською радою у власність спірної земельної ділянки не було, а тому ОСОБА_2 могла не тільки вільно користуватися нею, але і відчужити на власний розсуд. ОСОБА_4 правомірно придбав спірну земельну ділянку і є її добросовісним набувачем, а тому у нього взагалі не можна витребувати набуте нерухоме майно. Окрім того, прокурор пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. В подальшому представники ОСОБА_4 в судове засідання не з*явились.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також представник третьої особи також в судове засідання не з*явились.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що рішенням Миколаївської міської ради від 30 січня 2009 року за №33/37 Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудпроект» було надано дозвіл для складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки , орієнтовною площею 23 502 кв.м. з метою надання її в оренду строком на 10 років, для обслуговування придбаного майна по вулиці Спортивній, 25 в місті Миколаєві.

Пунктом 54 рішення Миколаївської міської ради від 19 червня 2009 року за 35/51 був затверджений проект землеу строю, щодо відведення земельної ділянки площею 22 156 кв.м., у тому числі 55 кв.м. під капітальною забудовою, 99 кв.м. під спорудами, 1 766 кв.м. під проходами, проїздами та площадками, 20 236 кв.м. під зеленими насадженнями, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням її до земель комерційного використання, для обслуговування придбаного майна по вулиці

Спортивній №25. Вищезазначеним проектом передбачено, що земельна ділянка на північному заході межує із землями водного фонду річки Південний Буг.

Цим же рішенням визначено цільове призначення земельної ділянки, встановлено обмеження у її використанні і передано в оренду строком на 10 років ТОВ «Миколаївбудпроект».

Відносно усієї ділянки встановлювалося обмеження у використані згідно класифікатора КОПВНЗТВЗД. правові: типу 1.1 - «зміна цільового використання», а щодо її частини, площею 2 304 кв.м. ще й спеціальні обмеження типу 4.3.1. - «в санітарно - захисних зонах інженерно - технічних споруд і комунікацій».

Незважаючи на відсутність договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Миколаївбудпроект» рішенням Миколаївської міської радії за №36-61 від 04 вересня 2009 року були затверджені проекти землеустрою, щодо відведення 19 громадянам земельних ділянок, орієнтовною площею 1 000 кв.м. за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект». з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва житлових будинків по провулку Авіаційному у місті Миколаєві, в тому числі відповідачу ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку, площею 901 кв.м. по провулку Авіаційному,2 в місті Миколаєві.

На підставі цього рішення, ОСОБА_2 одержала Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 140134, згідно якого остання стала власником земельної ділянки за вищезазначеною адресою.

14.05.2010 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки із відповідачкою ОСОБА_3

12.09.2014 року ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу, продала вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_4

В силу ст.ст. 13.14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону і гарантується державою.

Відповідно до ст.ст.78-83,116,118,125,126 ЗК України (в редакції, що діяли на час передачі земельної ділянки відповідачам), право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Земельна ділянка як об'єкт права власності являє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар. а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Громадяни є субєктами права власності на землі приватної власності.

Територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності. Це право вони реалізують безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки лише з підстав, передбачених законом, зокрема у разі безоплатної передачі ділянок із земель державної і комунальної власності.

До земель комунальної власності відносяться землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяви до відповідної районної міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, зазначивши в ній бажані розміри та мету її використання.

Відповідна державна адміністрація або рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Після розробки проекту і узгодження його з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини, він подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, які і приймають рішення про передачу земельної ділянки у власність громадяна.

За дотримання вище виписаних процедур, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї.та державної реєстрації забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, за формою державних актів затверджених Кабінетом Міністрів України.

Обмеженням в ньому є пряма заборона законом передачі земель у приватну власність громадян.

Зокрема, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України.

Відповідно до ст. 88 ВК України, в редакції Закону України від 02.12.2010 року, з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохороних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегам річок та навколо водойм уздовж урізу води. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється у урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проте, відповідно до ст. 88 ВК України, в редації закону, яка була чинною на час надання відповідачці земельної ділянки, не передбачалось встановлення прибережної захисної смуги саме за окремим проектом землеустрою.

Крім того, за результатами обстеження 19 земельних ділянок по пров. Авіаційному в м. Миколаєві, в тому числі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 , встановлено, що за результатами обмірювання вказана земельна ділянка має площу 12424 кв.м і знаходиться на відстані 9 м від урізу води Бузького лиману.Довжина ділянки вздовж лиману становить 176 м, ширина 84,5 м.

Таким чином, спірна земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі Бузького лиману і належить до земель водного фонду.

Відповідно до ч.2 ст. 88 ВК України в редакції, яка була чинна на час надання відповідачці земельної ділянки, прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

- для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 га - 25 метрів;

- для середніх річок, водосховищ на них та озер - 50 метрів;

- для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Крім того, у порушення п. 2.9 Порядку погодження прироохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженного наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 05.11.2004 року №434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2004 року за №1470/10069, при відведенні спірної земельної ділянки не врахована наявність прибережної захисної смуги, хоча вказаним порядком передбачено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених в натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохороний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок, нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України та орієнтованих розмірів і меж водоохороних зон, що визначають відповідно до Постанови Кабінету Міністірв України від 08.05.1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохороних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Відповідно до ст. 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватися у приватну власність.

На підставі вищевикладених норм закону, Миколаївська міська рада могла передавати у власність громадян земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку лише за умови, що наділена земельна ділянка має таке цільове призначення, вона є вільною, надана за відповідною процедурою і щодо неї чинним законодавством чи рішенням компетентних органів . постановлених у межах їх повноважень, не встановлено обмежень щодо можливості її використання для зазначених цілей. Орган місцевого самоврядування не може приймати рішення щодо правової долі ділянки всупереч положенням чинного земельного, водного та іншого законодавства.

Оскільки міська рада , при виділенні ОСОБА_2 земельної ділянки вищезазначених вимог діючого законодавтсва не дотрималась, таке рішення є незаконним і підлягає скасуванню з відповідними похідними від нього правовими наслідками.

Підлягають задоволенню і позовні вимоги прокурора про визнання не дійсним договорів купівлі-продажу , укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки останні знали про перевірку органами прокуратури законності виділення земельної ділянки , і всупереч цьому укладали такі договори, тому суд вважає, що земельна ділянка вибула із володіння територіальної громади протиправно , а тому земельна ділянка може бути витребувана у ОСОБА_4 та повернута до комунальної власності міста.

Суд, критично відноситься до заперечень представника відповідача відносно того, що спірна земельна ділянка не входить до прибережної захисної смуги земель водного фонду, оскільки відсутній проект та нормативно-технічна документація визначення розміру і межі водоохоронної зони, оскільки законодавець, надаючи чинності земельному та водному кодексу сам визначив ширину прибережної захисної смуги та яку орган місцевого самоврядування на свій розсуд зменшити не може. Правомочність органу місцевого самоврядування стосується лише документально-технічного оформлення встановленного розміру, меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них. При цьому, спірна земельна ділянка виведена з земель водного фонду без дотримання порядку та процедури зміни цільового призначення земель, передбачених Главою 4 ЗК України.

Крім того, суд приходить до висновку, що прокурору слід поновити строк позовної давності, оскільки порушення прокурором були виявлені в березні 2013 року, після перевірки матеріалів щодо порушень Миколаївською міською радою земельного законодавства. Суд, вважає безпідставними посилання представника відповідача на присутність прокурора на сесії міської ради, при прийнятті рішення міськради, що оскаржується, оскільки названі порушення земельного законодавства можна було встановити лише при перевірці, а не під час прийняття радою рішення, тому позовну давність слід рахувати з березня 2013 року, а не з дня постановлення оскраженого рішення Миколаївської міської ради.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити, поновивши строк позовної давності.

Визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року в частині надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки , площею 901 кв.м по пров. Авіаційному, 2 в м.Миколаєві.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.05.2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та скасувати його державну реєстрацію( кадастровий номер :12:001:0010), внесену державним реєстратором 12.09.2014 року о 16 год 34 хв. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Повернути земельну ділянку , площею 901 кв.м, розташовану по пров. Авіаційному, 2 в м.Миколаєві ( кадастровий номер :12:001:0010) грошовою оцінкою 186324,83 грн. до комунальної власності м.Миколаєва.

Стягнути із Миколаївської міської ради ,ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в сумі 304 грн. 50 коп. з кожного.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, встановленому ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

Суддя Павлова Ж.П.