У х в а л а

іменем україни

26 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гончара В.П., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 5 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з липня 2007 року вона проживала із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 25 липня 2009 року вони уклали шлюб, який був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 січня 2014 року. За час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та у шлюбі, вони набули у власність квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 та автомобіль марки «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_1.

Посилаючись на зазначені обставини та враховуючи уточненні позовні вимоги, позивачка просила суд встановити факт проживання із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2007 року по 25 липня 2009 року, визнати об'єктами права спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 та автомобіль марки «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_1, визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2, на ј частину квартири АДРЕСА_3 та на Ѕ частину автомобіля марки «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_1.

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив суд визнати Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 його особистою власністю, оскільки зазначена частина квартира була набута ним у власність за його грошові кошти та в період фактичного припинення шлюбних стосунків.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 5 листопада 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Залишено у власності ОСОБА_5 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3.

Залишено у власності ОСОБА_5 1/4 частину квартири АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину автомобіля марки «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_1.

Залишено у власності ОСОБА_4 Ѕ частину автомобіля марки «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_1.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5 просить суд скасувати оскаржувані судові рішення в частині визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та в частині її поділу, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні зазначеної частини позову, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 5 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.П. Гончар

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук