АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/2230/15 Головуючий: 1 інстанції
Категорія: інші Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

· ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2015 року у цивільній справі за позовом Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова до ОСОБА_2 про стягнення переплати надміру виплаченої пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що відповідачка по справі ОСОБА_2 перебуває у нього на пенсійному обліку та одержує пенсію за віком.

19.02.2013 року ОСОБА_2 звернулась до Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії у зв'язку із збільшенням загального трудового стажу та заробітку.

Розпорядженням Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 28.02.2013 року відповідачці ОСОБА_2 був здійснений перерахунок розміру виплачуваної їй пенсії із урахуванням її стажу роботи, а також заробітної плати відповідно до даних персоніфікованого обліку та встановлено пенсію в розмірі 1107,28 грн.

22.07.2013 року Відділом персоніфікованого обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова було надано довідку про підтвердження сплати внесків страхувальника (ХКП «Міськелектротранс», де працює відповідачка ОСОБА_2.), в якій станом на 17.07.2013 року зазначено, що страхові внески страхувальником за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.03.2011 року по 31.12.2011 року не сплачені.

Розпорядженням Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 04.09.2013 року пенсійну справу ОСОБА_2 було приведено у відповідність із наданими даними та зроблено перерахунок пенсії з моменту звернення останньої за призначенням пенсії 08.04.2010 року. Після проведення перерахунку у ОСОБА_2 виникла переплата пенсії у сумі 2 332,35 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що на виклик Управління ОСОБА_2 у добровільному порядку не з'явилась, та вважаючи, що зазначена сума грошових коштів, яка була отримана відповідачкою, є майном, набутим без достатньої правової підстави внаслідок рахункової помилки, позивач - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова просив суд на підставі ст.ст. 257, 1212, 1214, 1215 ЦК України стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь переплату надміру виплаченої пенсії у розмірі 2 332,35 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, позивач - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що в даному випадку фактично має місце переплата пенсії внаслідок рахункової помилки, а тому відповідачка ОСОБА_2, яка одержала надміру нараховану пенсію, відповідно до ст.ст. 1212, 1215 ЦК України повинна повернути позивачу переплату цієї пенсії у вищезазначеному розмірі.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи апеляційним судом, Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова між тим свого представника для участі в розгляді справи не направило і будь-яких доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки в судове засідання до апеляційного суду не представило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Особа, зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання вказаної норми закону є цивільно-правові відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними нормами права.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 травня 2011 року у справі № 3-34гс11, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як встановлено по справі, відповідачка ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, де з 08 квітня 2010 року одержує пенсію за віком, розмір якої з урахуванням здійснених перерахунків станом на лютий 2013 року складав 1018,35 грн. (а.с. 15).

19.02.2013 року відповідачка ОСОБА_2, як працюючий пенсіонер, звернулась до Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії у зв'язку із збільшенням загального трудового стажу та заробітку (а.с. 9).

Розпорядженням Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 28.02.2013 року відповідачці ОСОБА_2 був здійснений перерахунок розміру виплачуваної їй пенсії із урахуванням її загального трудового стажу, а також заробітної плати відповідно до даних персоніфікованого обліку та встановлено пенсію в розмірі 1107,28 грн. (а.с. 7).

22.07.2013 року до Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова надійшла довідка Відділу персоніфікованого обліку Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, згідно якої страхувальник - ХКП «Міськелектротранс», де працює відповідачка ОСОБА_2, має заборгованість зі сплати страхових внесків за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.03.2011 року по 31.12.2011 року (а.с. 13, 14).

На підставі вказаної довідки розпорядженням Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 04.09.2013 року розмір щомісячної виплачуваної відповідачці ОСОБА_2 пенсії був перерахований з моменту її призначення, тобто з квітня 2010 року, і склав 982,32 грн., попри те, що згідно наданих відповідачкою розрахункових листів за 2010 рік роботодавцем щомісячно утримувались з її заробітної плати страхові внески до Пенсійного фонду (а.с. 8).

Як убачається з довідки Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 01.12.2014 року про перерахунок призначеної відповідачці ОСОБА_2 пенсії, переплата цієї пенсії за період з 01.04.2010 року по 30.09.2013 року склала 2 332,35 грн.

Отже, враховуючи наведене вище, слід визнати, що правовідносини сторін безпосередньо регулюються нормами пенсійного законодавства, тобто спеціальними нормами матеріального права, які мають пріоритетне значення перед загальними нормами, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, як на підставу заявлених ним позовних вимог.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються спеціальним законом, а саме: Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Порядок утримання надміру виплачених пенсій, визначений законодавцем у ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої вказаної правової норми суми надміру виплачених пенсій стягуються в судовому порядку лише в тому випадку, якщо виплата цих сум була здійснена внаслідок зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року

№ 1788-XII також передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові, стягуються виключно в тому разі, якщо ці виплати були здійснені внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо).

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно керувався вказаними нормами матеріального права, що регулюють виниклі між сторонами спору правовідносини, а тому встановивши, що переплата пенсії відповідачці ОСОБА_2 була здійснена Управлінням пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова добровільно на підставі даних персоніфікованого обліку, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позивачем вимог за їх безпідставністю, оскільки зазначена переплата будь-яким чином не пов'язана з рахунковою помилкою позивача чи недобросовісністю відповідачки, зловживанням з боку останньої, або надання нею чи страхувальником недостовірних даних, які б могли призвести до надмірної виплати призначеної їй пенсії.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про те, що в даному випадку відповідачка ОСОБА_2, яка одержала надміру нараховану пенсію, повинна повернути позивачу здійснену переплату з урахуванням приписів ст. 1215 ЦК України, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, виходячи з наступного.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Разом із тим, у матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження факту недобросовісного набуття відповідачкою ОСОБА_2 отриманих нею за період з квітня 2010 року по вересень 2013 року грошових коштів у загальній сумі 2 332,35 грн., які є пенсійною виплатою, а також наявності рахункової помилки з боку Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, яке проводило цю виплату.

Не представлено таких доказів позивачем і до суду апеляційної інстанції, а відтак положення статті 1215 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги позивача - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, що наведені на її обґрунтування та які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням та суб'єктивної його переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: