Справа №583/2424/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Олійник О. В.
Номер провадження 22-ц/788/2165/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом представник позивача, в якому після уточнення, просив суд визнати за ОСОБА_3 право власності на 48/100 частин господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1, а саме на: прибудову «а» площею 28,6 кв. м, прибудову «а1» площею 8,1 кв. м, сарай - гараж «Б» площею 78,9 кв. м.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.01.2014 р. №1813/5563/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 09.10.2014 р., було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_5, встановлено факт проживання ОСОБА_5 однією сім'єю з ОСОБА_7 з липня 1996 року по листопад 2012 року; визнано за ОСОБА_5 право власності на 13/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами; за ОСОБА_7 - право власності на 39/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Цим рішенням також частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3: визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.10.2010 р. на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Чернеччинської сільської ради від 16.02.2010 р. №11; визнано за ОСОБА_3 право власності на 48/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з приміщень 2-1 площею 9,8 кв. м., 2-2 площею 14,1 кв. м., 2-3 площею 5,7 кв. м., 2-4 площею 17,2 кв. м.; визнано недійсним державний акт серія НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_7 площею 0,0595га для будівництва жилогоьбудинку , господарських споруд, розташовану за той же адресою.

Зазначає, що ОСОБА_3 являється забудовником згідно договору купівлі - продажу 1/2 частини недобудованого вищевказаного жилого будинку, однак суд не визнав право власності за позивачем на частину господарських будівель, які були побудовані спільно з відповідачем ОСОБА_7, який є рідним братом.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2015 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків обставинам справи, подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що в матеріалах інвентарної справи відсутні письмове погодження співвласника ОСОБА_3 на одноосібне будівництво ОСОБА_7 господарських споруд та будівель на земельній ділянці даного домогосподарства. В матеріалах інвентарної справи відсутні проекти на будівництво господарських будівель та споруд, надані ОСОБА_7

Суд не надав оцінку тому, що будівництво було вчинено самочинно без проекту та дозволу співвласника ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_3 є співвласником прибудов та господарських будівель і споруд, так як ОСОБА_7 повністю визнав у суді, що будівництво здійснював з ОСОБА_3 за спільні кошти з домовленістю про те, що їх частки на право власності залишаються незмінними.

Позивач надав суду докази того, що в 1996 р. взяв позику на будівництво господарських споруд і той же час було виготовлено будівельний паспорт, на його ім'я, в якому зазначено, що буде здійснюватись будівництво господарських споруд та огорожа земельної ділянки.

Господарські будівлі та споруди були збудовані самочинно на земельній ділянці, що була у спільному частковому користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та не була виділена кожному в натурі, а тому право власності на збудоване нерухоме майно, при наявності порушення прав співвласника та при дотриманні порядку прийняття в експлуатацію цих будівель, не може буди визнано лише за ОСОБА_7 та ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача та третя особа ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги і просили задовольнити.

Відповідач та її представник на скаргу заперечили і просили рішення залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, але про час та місце проведення судового розгляду була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.01.2014 р. у справі №183/5563/2012, яке набрало законної сили 09.10.2014 р. після перегляду в апеляційній інстанції, визнано за ОСОБА_5 право власності на 13/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою НОМЕР_2, загальною площею 124,7 кв. м., житловою площею 66,9 кв. м. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 39/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою НОМЕР_2, загальною площею 124,7 кв. м., житловою площею 66,9 кв. м. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 48/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою НОМЕР_2, яка складається з приміщень 2-1 площею 9,8 кв. м., 2-2 площею 14,1 кв. м., 2-3 площею 5,7 кв. м., 2-4 площею 17,2 кв. м. (а.с. 97-106).

У вищевказаному рішенні суд дійшов висновку, що за час спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу ними в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 в 1996 року було за спільні грошові кошти та внаслідок спільних трудових затрат збудовано прибудову до житлового будинку літ. «а», а в період часу з 1997 по 1998 роки було збудовано прибудову до житлового будинку літ. «а1» та збудовані господарські споруди (сарай-гараж «Б»; погріб «пг»; навіс «б»; сарай-прибудова «б-1»; убиральня «В», ворота №1; огорожа №2).

Внаслідок чого, вартість 52/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, що належала на праві особистої власності відповідачу ОСОБА_7, істотно збільшилась, що підтверджується висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 1512 від 12.12.2013 р., згідно якого ринкова вартість 52/100 частин житлового будинку склала 150300 грн., повністю враховувалася вартість прибудов до житлового будинку літ. «а» площею 28,6 кв. м., літ. «а1» площею 8,1 кв. м., сараю-гаражу «Б» площею 78,9 кв. м. та інших господарських споруд. (а.с. 97-105).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У постанові пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р. зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Окрім того, місцевий суд у оскарженому рішення посилаючись на статті 181, 381 ЦК України визнав, що господарські споруди є належністю головної речі (будинку) і право власності на господарські споруди повинно вирішуватися одночасно з вимогами про визнання права власності на будинок.

Дійсно за договором купівлі-продажу від 01.09.1995р. позивач придбав у ОСОБА_5 48/100 частин незакінченого будівництвом жилого будинку готовністю 61% по АДРЕСА_1 Всі обов'язки по закінченню будівництва перейшли до нього. Відповідно до отриманого будівельного паспорту, зареєстрованого у районного архітектора під №63 від 08.09.1995р. йому було дозволено будівництво індивідуального жилого 3-х кімнатного будинку площею 46 кв. м. і господарських споруд для особистого підсобного господарства площею проставлено « -« кв. м. в АДРЕСА_2

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи позову про те, що позивач є забудовником житлового будинку за АДРЕСА_1 з господарськими спорудами спростовуються представленим ним будівельним паспортом.

Окрім того, позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що він разом з ОСОБА_7 за спільні кошти та спільними силами побудував прибудови та господарські будівлі і споруди.

Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі, що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об'єкти визнаватися не може.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильно висновку про відсутність підстав про задоволення заявленого позову ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про відсутність проектів на будівництво спірних господарських будівель та споруд, про самочинність, без письмового погодження співвласника ОСОБА_3, даного будівництва можуть вказувати лише про порушення порядку при проведенні будівельних робіт та не можуть свідчити про належність йому на праві власності 48/100 частин господарських будівель і споруд розташованих на земельній ділянці, де знаходиться належна йому рівнозначна частина житлового будинку, тому колегією суддів не приймаються до уваги.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: