Справа № 456/2057/15 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/4407/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника заявника ПАТ ГГ «Львівгаз» - Пиніва Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2015 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги газопостачання,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2015 року відмовлено у прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги газопостачання.

Вказану ухвалу оскаржив заявник ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз».

В апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважають, що відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку, що заява не може бути розглянута у порядку наказного провадження, оскільки наявний спір про право. Зазначають, що ПАТ «Львівгаз» просило видати судовий наказ про стягнення заборгованості за період з січня 2014 року по квітень 2015 року. Згідно Постанови Кабінету міністрів України від 9.12.1999 р. №2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» вбачається, що плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вносяться не пізніше 10 числа наступного місяця. З урахуванням ч.3 ст. 254 ЦК України закінченням строку позовної давності за вимогою про стягнення плати за січень 2014 року є 11 січня 2017 року. Товариством, заяву про видачу судового наказу подано 8.05.2015 року, що підтверджується вхідним штемпелем канцелярії Стрийського міськрайонного суду Львівської області, відтак строк позовної давності товариством не пропущено.

В судове засідання боржник не з'явився, причин неявки не повідомив, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що така особа належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги газопостачання, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, суд в оскаржуваній ухвалі виходив з того, що наявний спір про право, а саме наявна сума заборгованості виникла протягом періоду, який перевищує термін позовної давності, що встановлений ст. 257 ЦК України.

Колегія суддів вважає такі доводи обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону

Дійсно, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Однак, відповідно до п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право. Також, згідно п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Зважаючи на наведену норму закону та її роз'яснення слід вказати про її вірне застосування судом першої інстанції у даній справі.

Так, як вбачається із заяви про видачу судового наказу ПАТ ГГ «Львівгаз» подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_3 1046,35 грн. заборгованості за спожитий газ, а також 484,04 грн. інфляційних втрат та 63,27 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

З заяви, що надійшла до суду 8.05.2015 року (а.с. 2-4) та доданих до неї матеріалів, зокрема, розрахунку заборгованості (а.с. 6-7), вбачається, що така заборгованість розрахована станом на 21.04.2015 року, однак виникла та існувала у різних розмірах (що не заперечив і у суді апеляційної інстанції представник заявника) із 2009 року, тобто виникла за період, що є більшим ніж 3 роки (строк позовної давності ст. 257 ЦК України). Тому, з наведеного вбачається, що між заявником та боржником виник спір про право та такий слід розглядати в порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява подана про стягнення заборгованості, що виникла за період з січня 2014 року по квітень 2015 року не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із згаданого розрахунку станом на час 1.01.2014 року у боржника існувала заборгованість у розмірі 2662,15 грн., що виникла у період з 2009 року, з врахуванням погашення частини якої подано заяву про видачу судового наказу, про стягнення частини заборгованості, що не погашена.

Враховуючи наведене доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу - відхилити. Ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - відхилити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник