У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: малолітня ОСОБА_7, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Іллічівської міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 вересня 2014 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6 майно, зареєстроване на ім'я ОСОБА_6, а саме транспортні засоби: марки «Mazda 626», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, автобус марки «Богдан А09212», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7, автобус марки «Богдан А09211», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіль марки «Кіа Solt», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, мікроавтобус марки «Mersedes-Benz 311CDI", 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, автомобіль марки «Renalt Kangoo», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, також позивач просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь 166 599,75 грн, у якості матеріальної компенсації його частки від загальної вартості транспортних засобів: автомобіля марки «Mazda 626», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, автобуса марки «Богдан А09212», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7, автобуса марки «Богдан А09211», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіля марки «Кіа Solt», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, мікроавтобуса марки «Mersedes-Benz 311CDI, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, автомобіля марки «Renaоt Kangoo», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, на Ѕ частину яких відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, у зв'язку із чим він своєчасно звернувся до нотаріуса з відповідною заявою і від спадщини не відмовлявся. Спадкоємцями першої черги за законом є мати - ОСОБА_9, дружина - ОСОБА_6, малолітня дочка - ОСОБА_7 ОСОБА_9 відмовилася від свої частки у спадщині на користь позивача, а тому за законом йому припадає не ј, а Ѕ частина від усієї спадщини. Перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_6 спадкодавець придбав майно, в тому числі спірні транспортні засоби. Вказане майно позивач просив визнати спільною сумісною власністю його батька і ОСОБА_6 та стягнути з останньої компенсацію за належну йому частину.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 вересня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача 80 767,75 грн, як матеріальну компенсацію його частки від загальної вартості транспортних засобів: автомобіля марки «Mazda 626», 1990 року випуску; автобуса марки «Богдан А09211», 2006 року випуску; мікроавтобуса марки «Mersedes-Benz 311CDI», 2005 року випуску; автомобіля марки «Renalt Kangoo», 2007 року випуску, на Ѕ частину яких відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення міського суду змінено. Скасовано рішення суду в частині відмови у задоволені позову про стягнення з відповідача 85 832 грн, як компенсації частки позивача від загальної вартості двох транспортних засобів - автомобіля марки «Кіа Solt», 2011 року випуску, автобуса марки «Богдан А09212», 2007 року випуску, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача 85 832 грн, як компенсацію частки позивача від загальної вартості двох транспортних засобів - автомобіля марки «Кіа Solt», 2011 року випуску, автобуса марки «Богдан А09212», 2007 року випуску, на Ѕ частину, яких відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної компенсації його частки від загальної вартості спадщини, зокрема транспортних засобів на загальну суму 80 767,75 грн, виходив з того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за час шлюбу були придбані наступні транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «Mazda 626». 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; автобус марки «Богдан А09211», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; мікроавтобус марки «Mersedes-Benz 311CDI», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4; автомобіль марки «Renalt Kangoo», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, які є спільною сумісною власністю подружжя і додатково визнавати це майно сумісною власністю подружжя немає необхідності.

Транспортні засоби - автомобіль «Кіа Solt», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та автобус марки «Богдан А09212», 2007 року випуску придбані у кредит та знаходяться у заставі банку, тому підстав для стягнення на користь позивача компенсації у розмірі Ѕ частини від їх вартості не вбачається.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача компенсації частки позивача від загальної вартості автомобіля «Кіа Solt», реєстраційний номер НОМЕР_3 та автобуса марки «Богдан А09212», реєстраційний номер НОМЕР_7, з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення цих вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що зі змісту договору застави транспортного засобу вбачається, що відповідач 14 червня 2007 року у якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 14 червня 2007 року передала у заставу автобус «Богдан А09212», який був придбаний нею у шлюбі з ОСОБА_8, тобто до отримання зазначеного кредиту. Крім того, договір застави було укладено на строк до 5 червня 2012 року, що вказує про припинення його дії на момент ухвалення оскаржуваного рішення. ОСОБА_5 є сином померлого, а ОСОБА_6 другою дружиною, вони є спадкоємцями після смерті ОСОБА_8, та мають рівні права на спадщину за законом. Після смерті померлого ОСОБА_8 його дружина продала автомобіль марки «Кіа Solt», 2011 р.в.

Згідно висновків суду апеляційної інстанції вартість зазначених двох транспортних засобів має враховуватись при визначенні суми компенсації за належну позивачу частку у спадковому майні.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_5 - ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов'язки, що належали ОСОБА_8 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом є син ОСОБА_5, дочка ОСОБА_7, дружина померлого ОСОБА_6, мати ОСОБА_9, частки кожного із спадкоємців є рівними.

Спадкоємець за законом ОСОБА_9 відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_5

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.26 постанови Пленуму Верховною Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Про розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Згідно п.п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного Кодексу та ст. 372 ЦК України. При цьому необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Вирішуючи даний спір та стягуючи з відповідача компенсацію за належну позивачу частку у спільному майні суд апеляційної інстанції не встановив обсяг спільного майна, яке входить до спадкової маси, не визначив частки у спадщині кожного із спадкоємців, не перевірив яка саме частка належала померлому та чи були спірні автомобілі сумісною власністю, не встановив обставин щодо можливості у відповідача сплатити відповідну компенсацію. Не перевірив доводів відповідача, що на момент смерті ОСОБА_8, автомобілі, зазначені у позовній заяві були відчужені, а кошти витрачені за час спільного проживання із спадкодавцем на потреби сім`ї. Крім того, не надано належної оцінки посиланням відповідача на те, що автомобіль «Кіа Soit», на якому загинув спадкодавець та за який стягнуто компенсацію, був пошкоджений у ДТП і згідно висновку експерта вартість його ремонту перевищувала вартість самого автомобіля.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Апеляційним судом не надано мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам апеляційної скарги відповідача.

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська