Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2015 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Дудник Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду позивач мотивувала тим, що 06.12.2006 року ОСОБА_3 уклав з нею договір купівлі продажу автомобіля НОМЕР_1, який належав йому на підставі генерального доручення. Позивач сплатила ОСОБА_3 грошові кошти. На підтвердження права власності ОСОБА_1 на куплений автомобіль, на прохання ОСОБА_3, власником автомобіля ОСОБА_2 було нотаріально посвідчено доручення на ім'я позивача на право користування автомобілем. Однак, ОСОБА_2 транспортний засіб з обліку в органах ДАІ не зняв, що обмежує право власності позивача, оскільки вона лише користується придбаним автомобілем та не може ним розпоряджатися. Вимога позивача зняти з обліку транспортний засіб залишається без відповіді. Видати нотаріальне доручення, яке необхідне для зняття ТЗ з обліку, відповідач відмовляє. ОСОБА_1 просить суд визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу дійсним та визнати за нею право власності на автомобіль.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач по справі ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, причину неявки не вказав, а тому вона визнана неповажною. Позову не оспорив. Про час і дату розгляду справи був повідомленим належним чином рекомендованими поштовими повідомленнями за місцем реєстрації.

Судом ухвалено проведення заочного розгляду даної справи.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердили факт купівлі продажу позивачем автомобіля НОМЕР_1.

Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити повністю. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Так, 06.12.2006 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_1 договір купівлі продажу автомобіля НОМЕР_1, який належав йому на підставі генерального доручення виданого ОСОБА_2.

На виконання договору купівлі-продажу за придбаний ТЗ Кривіцька ОСОБА_5 сплатила ОСОБА_3 грошові кошти.

Факт передачі коштів підтвердили у судовому засіданні свідки.

На підтвердження права власності ОСОБА_1 на куплений автомобіль, на прохання ОСОБА_3, власником автомобіля ОСОБА_2 було нотаріально посвідчено доручення на ім'я позивача на право користування автомобілем.

За таких обставин, між позивачем та відповідачем у справі фактично укладено договір купівлі-продажу автомобіля.

ОСОБА_1 стала добросовісним набувачем майна на підставі, що не заборонена законом.

Всі істотні умови договору купівлі продажу сторонами виконано. ОСОБА_2 передав позивачу у власність автомобіль і ключі від нього, а також документ на нього та інші наявні документи. Позивач, як покупець прийняв автомобіль та сплатив за нього продавцю грошові кошти, тобто між ними відбулося повне виконання договору купівлі продажу автомобіля.

З часу придбання даного автомобіля позивач проводить його технічний огляд, виконує ремонтні роботи.

Однак, ОСОБА_2 в порушення своїх зобовязань, транспортний засіб з обліку в органах ДАІ не зняв, що обмежує позивача право власності, оскільки він може лише користуватися придбаним ТЗ. Володіти та розпоряджатися автомобілем позивач не в змозі.

Неодноразові вимоги про зняття з обліку ТЗ залишаються без відповіді з боку відповідача. На пропозицію видати позивачу нотаріальне доручення, яке необхідне для зняття ТЗ з обліку, чи укласти договір купівлі-продажу в нотаріуса, відповідач відмовляється.

Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст.. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно, або в письмовій формі.

Ч.1 ст.209 ЦК України, передбачено, що правочин, який вчинено в письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченні лише у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю сторін. Відповідно до ст.. 657 ЦК України, для договорів купівлі-продажу автомобіля не передбачена обов'язкова форма нотаріального їх посвідчення.

Відповідно до п.12 Постанови пленуму верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ визнання правочинів недійсними», що до недотримання простої письмової форми правочину тягне визнання його недійсності дише у випадках прямо встановлених законом.

Якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимог, щодо письмової форми, укладений усно, і одна із сторін вчинила дію, а друга із сторін підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Разом з тим положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та ст.334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється, або не визначається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки у ЦК України не передбачено жодних вказівок на визначення моменту набуття права власності на транспортний засіб, однак у ч. 2 ст. 640 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії, необхідно визначити, чи є реєстрація транспортного засобу у Державній автомобільній інспекції Міністерства внутрішніх справ України моментом, з яким законодавець пов'язує момент виникнення права власності.

У статті 1 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно зі ст. 34 названого Закону державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Із аналізу норм зазначеного закону можна зробити висновок, що державна реєстрація транспортних засобів спрямована на впорядкування відносин між учасниками дорожнього руху, у тому числі і в частині обліку транспортних засобів, а не у розумінні реєстрації права власності на транспортний засіб, яка пов'язана саме з виникненням права власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

В силу приписів ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, як вимагає ст. 203 п. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивачем виконано всі, передбачені законом, умови договору.

За таких обставин суд, керуючись ст.ст. 3, 4, 88, 118, 119, 157, 224, 225 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 321, 328, 347, 392, 638, 655 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», -

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на рухоме майно автомобіль НОМЕР_1, 1993 року випуску, шасі № ХТА210998Р1194532, білого кольору, легковий седан-В, який належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ВІС №398816, виданого та зареєстрованого 16.09.2003 року Жмеринським МРЕВ ВДАІ ГУМВС України у Вінницькій області.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення направити відповідачу.

Відповідач протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення може подати до Барського районного суду Вінницької області письмову заяву про його перегляд.

Позивач протягом 10 днів з дня проголошення заочного рішення має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення це рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: