Провадження № 2/521/965/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2015 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Гуревського В.К.

за секретаря Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк», Фірма «Б-Проект», третя особа: Національний банк України про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Марфін Банк», Фірма «Б-Проект», третя особа: Національний банк України, із вимогою про визнання кредитного договору №2813/OF від 20 червня 2008 року з наступними змінами, укладений між ВАТ «МТБ та Фірмою «Б-Проект» у вигляді ТОВ; визнання договору поруки ОСОБА_1 перед ПАТ «Марфін Банк» за кредитним зобовязаннями Фірми «Б-Проект» у вигляді ТОВ недійсним, та про стягнення судових витрат, посилаючись на такі обставини.

20 червня 2008 року ВАТ «Морський транспортний банк» (зараз ПАТ «Марфін Банк») та Фірмою «Б-Проект» у вигляді ТОВ уклали кредитний договір №2813/OF, та до умов кредитного договору в редакції додаткової угоди №3 від 20 липня 2012 року, за умовами якого Банк надав Фірмі «Б-Проект» у вигляді ТОВ до 20 січня 2017 року грошові кошти в сумі 6114684,47 гривень із цільовим використанням: на придбання поліграфічного обладнання згідно Контракту на постачання поліграфічного обладнання №568 від 23 квітня 2008 року у сумі 392286,70 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 9054,0 доларів США, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором, згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами.

Відповідно до п. 1.3.2 позичальник, з урахуванням п. п. 1.1, 5.2, 5.2.1 цього договору, сплачує Банку відсотки за користування Кредитом в наступних розмірах: - 12,9% (дванадцять цілих дев'ять десятих відсотка) річних за фактичний період користування кредитними коштами (з розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за основним боргом за кредитом по траншах у доларах США; - 15,0% (п'ятнадцять відсотків) річних за фактичний період користування кредитними коштами (з розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми

заборгованості основним боргом за кредитом по траншах у національній валюті України. Позичальник відповідно до п. 3.2.12 повинен повернути Кредит у термін передбачений п. 1.1 кредитного договору відповідно до встановленого графіку.

В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно кредитного договору, банк укладає в день укладення цього договору з ОСОБА_1 договір поруки № 4344-СО від 20 червня 2008 року, за яким поручитель зобов'язується перед Банком відповідати за виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором з усіма додатковими угодами до нього.

А також Банк і Фірма «Б - ПРОЕКТ» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю уклали договір застави від 20 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №751 з наступними змінами та договір застави від 24 грудня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1364 з наступними змінами.

У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 17 червня 2013 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором на загальну суму 3105760,80 гривень. Єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обов'язкового вираження зобов'язань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені статтею 524 Цивільного кодексу України. Крім того, на день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив 1 USD = 4,85 грн., та на сьогоднішній день становить 1 USD = 12,83 грн. (За даними НБУ). Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку позивачу необхідно сплачувати, в зв'язку із чим значно погіршився його фінансовий стан. Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час з порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду Поручителя. Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного Договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону Банк покладає, виключно на Позичальника, поручителя за кредитним Договором, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду в тому числі поручителя.

ПАТ «Марфін Банк» надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити у повному обсязі, зазначивши, що 20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», зараз Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» та Фірмою «Б - Проект» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю було укладено кредитний договір №2813/ОР. Відповідно до умов кредитного договору (в редакції на момент укладання) не поновлювана кредитна лінія була визначена сумою 401340,70 доларів США. Відповідно до умов додаткової угоди № 2 від 24 грудня 2009 року до кредитного договору №2813/ОР від 20 червня 2008 року п. 1.1. кредитного договору було викладено у новій редакції, а саме: «Банк зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді не поновлюваної мультивалютної кредитної лінії на суму 6114684,47 гривень...», крім цього відповідно до п. 1 додаткової угоди на день укладання цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за кредитом за кредитним договором становила 313732,80 дол. США, таким чином, щоб провести конвертування кредиту з доларів США у гривню були проведені наступні дії: укладено додаткову угоду до кредитного договору, позичальнику видана сума в гривні, що дорівнює еквівалент заборгованості в валюті 2502019,08 гривень, сума комісії 0,5% від еквівалента заборгованості - 12510,10 гривень та сума внеску в пенсійний фонд 0,5% від еквівалента заборгованості - 12510,10 гривень, що разом становлять 2527039,28 гривень. Таким чином валюта зобов'язання та виконання зобов'язання з моменту укладання додаткової угоди № 2 від 24 грудня 2009 року до кредитного договору №2813/ОР від 20 червня 2008 року - є національна валюта України - гривня.

Позивач зазначає, що укладання кредитного договору в іноземній валюті, а саме в доларах США суперечить ст. 99 Конституції України, ст. 524 Цивільного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про національний банк України», та зазначає, що банк не мав права видавати кредит у валюті на час підписання кредитного договору, у зв'язку з тим, що на той час в нього (банку) не було Генеральної ліцензії та додатків до неї на здійснення валютних операцій, що зазначається у ст. ст. 47,49 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Дане твердження не відповідає дійсності, так на момент укладання спірного кредитного договору ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МАРФІН БАНК» мало Ліцензію на право здійснення банківських операцій в іноземній валюті № 66 від 08 травня 2003 року, Дозвіл № 66-2 від 15 вересня 2003 року, Додаток до Дозволу №66-2 від 15 вересня 2003 року, виданих Національним банком України. Станом на сьогоднішній день, керуючись приписами чинного законодавства банк отримав банківську ліцензію та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст. 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу 2 закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо істотної зміни становища, відносно виконання боргових зобов'язань у випадку зміни курсу валюти з 4,85 грн. на день укладання договору та 12,83 грн. за 1 долар США на сьогоднішній день, взагалі незрозуміло що саме мав на увазі позивач, вказуючи на несправедливість умов кредитного договору, враховуючи, що з 2009 року його зобов'язання перед банком виражені в гривні. Тобто, позивач не навів жодної підстави, для визнання договорів, укладених між ПАТ «МАРФІН БАНК» та фірмою «Б - Проект» у вигляді ТОВ, ОСОБА_3, ОСОБА_1 недійсними.

У наступному судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 були зменшені позовні вимоги та він просив визнати недійсним договір №2813/OF від 20 червня 2008 року з наступними змінами, укладений між ВАТ «МТБ та Фірмою «Б-Проект» у вигляді ТОВ, а також судові витрати покласти на ПАТ «Марфін Банк»

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк», Фірма «Б-Проект», третя особа: Національний банк України, в частині визнання договору поруки недійсним - залишено без розгляду та продовжено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк», Фірма «Б-Проект», третя особа: Національний банк України, в частині визнання кредитного договору недійсним.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним необхідно відмовити.

Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», (зараз Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК») та Фірмою «Б - Проект» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю було укладено кредитний договір №2813/ОР.

Відповідно до умов кредитного договору (в редакції на момент укладання) не поновлювана кредитна лінія була визначена сумою 401340,70 доларів США.

Згідно із умовами додаткової угоди № 2 від 24 грудня 2009 року до кредитного договору №2813/ОР від 20 червня 2008 року п. 1.1. кредитного договору було викладено у новій редакції, а саме: «Банк зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді не поновлюваної мультивалютної кредитної лінії на суму 6114684,47 гривень...», крім цього відповідно до п. 1 додаткової угоди на день укладання цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за кредитом за кредитним договором становила 313732,80 дол. США, таким чином, щоб провести конвертування кредиту з доларів США у гривню були проведені наступні дії: укладено додаткову угоду до кредитного договору, позичальнику видана сума в гривні, що дорівнює еквівалент заборгованості в валюті 2502019,08 гривень, сума комісії 0,5% від еквівалента заборгованості - 12510,10 гривень та сума внеску в пенсійний фонд 0,5% від еквівалента заборгованості - 12510,10 гривень, що разом становлять 2527039,28 гривень.

Таким чином валюта зобов'язання та виконання зобов'язання з моменту укладання додаткової угоди № 2 від 24 грудня 2009 року до кредитного договору №2813/ОР від 20 червня 2008 року - є національна валюта України - гривня.

Відповідно до умов кредитного договору в редакції додаткової угоди №3 від 20 липня 2012 року, за умовами якого Банк надав Фірмі «Б-Проект» у вигляді ТОВ до 20 січня 2017 року грошові кошти в сумі 6114684,47 гривень із цільовим використанням: на придбання поліграфічного обладнання згідно Контракту на постачання поліграфічного обладнання №568 від 23 квітня 2008 року у сумі 392286,70 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 9054,0 доларів США, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором, згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами.

Відповідно до п. 1.3.2 позичальник, з урахуванням п. п. 1.1, 5.2, 5.2.1 цього договору, сплачує Банку відсотки за користування Кредитом в наступних розмірах: - 12,9% (дванадцять цілих дев'ять десятих відсотка) річних за фактичний період користування кредитними коштами (з розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за основним боргом за кредитом по траншах у доларах США; - 15,0% (п'ятнадцять відсотків) річних за фактичний період користування кредитними коштами (з розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми

заборгованості основним боргом за кредитом по траншах у національній валюті України. Позичальник відповідно до п. 3.2.12 повинен повернути Кредит у термін передбачений п. 1.1 кредитного договору відповідно до встановленого графіку.

В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно кредитного договору, банк укладає в день укладення цього договору з ОСОБА_1 договір поруки № 4344-СО від 20 червня 2008 року, за яким поручитель зобов'язується перед Банком відповідати за виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором з усіма додатковими угодами до нього.

А також Банк і Фірма «Б - ПРОЕКТ» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю уклали договір застави від 20 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №751 з наступними змінами та договір застави від 24 грудня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1364 з наступними змінами.

У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 17 червня 2013 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором на загальну суму 3105760,80 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом 2190252,10 грн.; заборгованість за відсотками 700139,36 грн.; прострочена заборгованість за відсотками 102200,20 грн.; пеня 113169,14 грн.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Щодо відсутності у банку індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, на що посилається ОСОБА_1, то відповідно до п. 10, 11 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк», Фірма «Б-Проект», третя особа: Національний банк України, про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 16, 525, 526, 530, 553, 554, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк», Фірма «Б-Проект», третя особа: Національний банк України, про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.К.Гуревський