Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/6549/13-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І., Худякова А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах», про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Громадської правозахисної організації «Добробут та захист спільними зусиллями» в особі голови організації Венгріновича Сергія Олександровича на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.01.2014 року проведено заміну відповідача на правонаступника ОСОБА_1, яка є спадкоємцем відповідача ОСОБА_3

Після уточнення позовних вимог від 19.03.2014 року Банк просив стягнути з ОСОБА_1, як спадкоємця боржника ОСОБА_3, заборгованість за кредитним договором № ZHVPGK 00000007 від 16 березня 2007 року, яка виникла на день смерті боржника ОСОБА_3 в сумі 23 372 долари США, що еквівалентно 189 622,11 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до укладеного договору № ZHVPGK 00000007 від 16 березня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 25 000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом та строком повернення до 16.03.2027 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла. На час її смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року, виникла заборгованість по кредиту у сумі 23 732,43 дол. США, яка складається з: тіло кредиту 22 849,81 дол. США, заборгованість за відсотками 697,65 дол. США, 144,48 дол. США комісія за користування кредитом, 40,49 дол. США пеня за несвоєчасне виконання умов договору.

Оскільки ОСОБА_1, являючись спадкоємцем боржника ОСОБА_3 та прийняла спадщину, вимогу Банку від 06.02.2014 року про погашення заборгованості не задовольнила шляхом одноразового платежу, то Банк просив стягнути заборгованість за рішенням суду.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 грудня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 182 150 грн. заборгованості за кредитним договором № ZHVPGK 00000007 від 16 березня 2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - Громадська правозахисна організація «Добробут та захист спільними зусиллями» в особі голови організації Венгріновича С.О. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати як безпідставне, незаконне та винесене без досліджень обставин справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до укладеного договору № ZHVPGK 00000007 від 16 березня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 25 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та строком повернення до 16.03.2027 року. В свою чергу, позичальник ОСОБА_3, за умовами договору, зобов'язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за кредитом у встановлений цим договором строк та виконати інші зобов'язання за цим договором у повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла.

Внаслідок несвоєчасного погашення кредиту за ОСОБА_3 утворилась заборгованість перед Банком, яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року становить 23 732,43 дол. США, з яких: 22 849,81 дол. США заборгованість по тілу кредиту, 697,65 дол. США заборгованість по відсотках, 144,48 дол. США комісія за користування кредитом, 40,49 дол. США пеня за несвоєчасне виконання умов договору.

Правильність проведення Банком розрахунку заборгованості по кредиту відповідачем не оспорюється та не спростована.

ОСОБА_3 на момент смерті являлась власником будинку АДРЕСА_1, вартістю 182 150 грн., який останньою був переданий в іпотеку Банку, а також земельних ділянок площею 3.3482 га і площею 0,1627 га, що знаходяться на території Іванковецької сільської ради, Бердичівського району Житомирської області (а.с.110 т.1; а.с.237-240 т.1; а.с.111 т.2).

Матеріалами справи підтверджено, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла її дочка ОСОБА_1, що підтверджено заявою останньої до нотаріальної контори. Інші спадкоємці відсутні (а.с.82 - 99 т.1). Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_1 за її заявою до нотаріальної контори лише на земельні ділянки (а.с.110 т.1). На будинок, що належав померлій ОСОБА_3 та ввійшов до складу спадщини, свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не отримано.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За системно-логічним змістом наведених вище норм матеріального права та ч. 2 ст. 1282 ЦК України випливає, що кредитор не позбавлений можливості у разі відмови спадкоємців від обов'язкового одноразового платежу, пред'явити вимогу про стягнення цієї суми, яка судом стягується з урахуванням вартості прийнятого спадкового майна, звернення стягнення на яке, при наявності рішення суду, буде здійснено в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведені норми закону та встановивши, що відповідач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3, до складу якої входить в тому числі і будинок АДРЕСА_1 вимогу Банку про погашення заборгованості по кредиту спадкодавця не задовольнила у встановлений строк, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що за невиконані кредитні зобов'язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має відповідати ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому суд також правильно вважав доведеною вартість спадкового майна у сумі 182 150 грн., оскільки відповідачем доказів про іншу вартість цього майна суду не надано та не заявлено клопотань про витребування відповідних доказів на спростування вказаної суми, в тому числі і шляхом призначення експертизи, про що судом останній було роз'яснено.

Не заявлено таких клопотань відповідачем ОСОБА_1 і в процесі апеляційного розгляду справи.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитним договором в межах доведеного розміру вартості майна, одержаного у спадщину, задовольнивши позов частково.

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, є необґрунтованими та такими, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Також, відповідно до ст.ст.82, 88 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 910, 75 грн. не сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено до розгляду справи по суті (а.с.140 т.2).

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Громадської правозахисної організації «Добробут та захист спільними зусиллями» в особі голови організації Венгріновича Сергія Олександровича відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги 910 грн.75 коп. на користь держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді