АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/78/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Льон О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМагди Л. Ф.
суддівМіщенка С. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Канівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та визнання договору дарування частково недійсним, вивчивши матеріали справи, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 23 травня 2014 р. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Канівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та визнання договору дарування частково недійсним.

В позовній заяві вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_9, внаслідок чого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

За життя 2 лютого 1999 р. батько склав заповіт, за яким вказаний будинок та цінні папери він заповів своїм дітям - ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в рівних частинах.

Довідкою № 41 від 26 квітня 2000 р., виданою виконкомом Тростянецької сільської ради засвідчено, що ОСОБА_6 та її сестра ОСОБА_8 фактично прийняли спадщину шляхом управління спадковим майном. Тому позивачка вважала, що спадщина належить всім трьом спадкоємцям.

У визначений законом строк позивачка не звернулася до державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згодом коли вона звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини.

Про те, що її сестра ОСОБА_8 оформила спадщину на себе, позивачка дізналась лише в листопаді 2012 року від жителів с. Тростянець Канівського району, які повідомили, що сестра продає будинок.

Позивачка посилалася на те, що строк позовної давності пропустила з поважних причин, постільки вона юридично необізнана та не знала про те, що після отримання довідки сільської ради їй необхідно було звертатись до нотаріальної контори за оформленням спадкових прав, а її сестра ОСОБА_8 приховала від неї одноосібне оформлення спадщини.

Тому просила суд поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом свого порушеного цивільного права, визнати свідоцтво про право на спадщину за законом частково недійсним в частині 1/3 частини спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, визнати договір дарування цього будинку частково недійсним в частині 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

10 вересня 2014 р. представник позивача - адвокат ОСОБА_11, в порядку ст. 31 ЦПК України звернувся до суду із заявою, в якій просив доповнити позовні вимоги: встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Канівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та визнання договору дарування частково недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, посилалася на те, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про пропущення нею строку на звернення до суду за захистом свого права без поважних причин.

Зокрема, апелянт вказувала, що суд не прийняв до уваги її доводи про те, що відповідачка ОСОБА_8 приховала від нотаріуса факт існування заповіту і державний нотаріус в судовому засіданні підтвердила, що не перевіряла в реєстрі факту існування заповіту.

Строк позовної давності на звернення до суду з позовом вона пропустила з поважних причин, через свою юридичну необізнаність, тому суд безпідставно відмовив їй у поновленні вказаного строку.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_6, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 та представника ОСОБА_8, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга повинна бути відхилена виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 75 ЦК УРСР (в редакції 1963 р., чинній на час виникнення правовідносин) позовна давність застосовується судом обов'язково та в імперативному порядку, тобто незалежно від заяви сторін.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом, тобто з 1 січня 2004 р.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.

Судом в ході розгляду справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_9, внаслідок чого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

За життя, 2 лютого 1999 р. спадкодавець склав заповіт, за яким вказаний будинок та цінні папери він заповів своїм дітям - ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в рівних частинах.

З листа Канівської державної нотаріальної контори (а. с. 24) вбачається, що після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняла його донька ОСОБА_8, про що 22 березня 2000 р. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на жилий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 (а. с. 27).

19 вересня 2000 р. ОСОБА_8 подарувала вказаний будинок своєму сину ОСОБА_7, який протягом всього часу проводив поточний ремонт будинку, підтримував його у належному стані.

Як убачається з матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно та визнання договору дарування частково недійсним, визначення додаткового строку на прийняття спадщини, зокрема з позовної заяви у цій справі, які вивчалися в ході розгляду справи, що розглядається, позивачка ОСОБА_6 посилалася на те, що про обставини оформлення спадкового майна на своє ім'я її сестрою ОСОБА_8 вона дізналася лише в листопаді 2012 р., а отже, звертаючись до суду з вказаним позовом 10 грудня 2012 р. вона не пропустила строк позовної давності.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 24 квітня 2013 р., що набрало чинності, в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності на звернення до суду з позовом.

З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що судом встановлено той факт, що позивачка ОСОБА_6 протягом шести місяців після смерті батька фактично вступила у володіння спадковим майном. Факт порушення спадкових прав позивача щодо прийнятого нею спадкового майна після смерті батька діями відповідачки об'єктивно підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Далі, з метою нотаріально оформити свої спадкові права, вона 26 квітня 2000 р. звернулася до Тростянецької сільської ради Канівського району за довідкою для пред'явлення в нотаріальну контору, з якої позивачці ОСОБА_6 стало відомо, що після смерті ОСОБА_14 спадщину прийняли вона та її сестра ОСОБА_8

З моменту отримання нею вказаної довідки від 26 квітня 2000 р. і до часу розгляду справи судом, вона до нотаріальної контори з даною довідкою до нотаріальної контори для реалізації своїх спадкових прав не зверталася.

Таким чином, у ОСОБА_6 саме з 26 квітня 2000 р. розпочався трирічний перебіг строку позовної давності, в межах якого позивачка могла б звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права, який сплив 27 квітня 2003 р.

З позовом до суду вона звернулася лише 10 грудня 2012 р., причин поважності пропуску цього строку позивачем суду не наведено, відповідних доказів не надано, клопотань про його поновлення також не надходило.

Рішення судової колегії в цивільних справах від 24 квітня 2013 р. ОСОБА_6, як видно з матеріалів справи, в касаційному порядку не оскаржувала.

Згідно із вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ту обставину, що позивачка пропустила строк позовної давності при зверненні до суду з позовом, що розглядається, підтвердила і сама ОСОБА_6, ставлячи перед судом вимогу про поновлення пропущеного строку, посилаючись на те, що цей строк було пропущено з поважних причин.

Проте, будь-яких належних та допустимих доказів про поважність пропуску вказаного строку позивачка суду не надала.

Посилання позивачки на свою юридичну необізнаність як на підставу для поновлення строку позовної давності суд обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки поважними можуть бути визнані причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій.

Що стосується вимоги позивачки про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті батька, то такий факт визнаний рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах від 24 квітня 2013 р., зміст якого наводився вище і ніким не оспорюється.

Виходячи з наведеного, суд обґрунтовано ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 про поновлення строку позовної давності на звернення до суду з позовом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та визнання договору дарування частково недійсним в зв'язку з закінченням строку позовної давності.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_6 наводить ті ж дооводи що і в ході розгляду справи в суді першої інстанції, які перевірялись судом належним чином і їм була надана відповідна оцінка.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка пропустила строк для звернення до суду з поважних причин, через свою юридичну необізнаність з порядком прийняття спадщини та оформлення прав на спадкове майно, а також через те, що її сестра ОСОБА_8 приховала від неї одноосібне оформлення спадщини також були предметом розгляду в суді першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів з наведених вище підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду, що відповідає вимогам закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Канівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та визнання договору дарування частково недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :