Справа № 761/2426/15-ц
Провадження № 4-с/761/55/2015
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.,

при секретарі Лазоришинець К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві скаргу ОСОБА_1 (боржник у виконавчому провадженні) на дії посадових осіб відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві в рамках виконавчого провадження № 43803710, заінтересовані особи: відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року ОСОБА_1 (Боржник у виконавчому провадженні, Скаржник) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва зі скаргою на дії посадових осіб Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві.

Скаргу мотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.08.2013р по справі № 2610/5980/2012 позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було задоволено частково, а саме в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором про відкриття кредитної лінії від 31.08.2007р. за № 2203/07/КИ-310 було звернуто стягнення на предмет іпотеки (кв. № 44, 45, 45-а, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1) шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права на продаж будь-якій особі зазначених квартир за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної на час проведення виконавчих дій. В іншій частині позовних вимог було відмовлено, в т.ч. і в вимогах про виселення відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 Рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі № 22-ц/796/12668/2013 від 07.11.2013р. апеляційні скарги позивача та відповідача було задоволено частково, зокрема, задоволено вимоги апеляційної скарги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в частині вчинення будь-яких дій та надання права на отримання документів, необхідних для укладення договору продажу, та вимоги про виселення відповідачів з квартир, що є предметом іпотеки. 25.06.2014р ВДВС Шевченківського РУЮ у виконання виконавчого листа № 2610/5980/2012 від 17.04.2014р., виданого Шевченківським районним судом м. Києва, було відкрито виконавче провадження ВП № 43803710 про виселення позивача - ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1. Відповідно до вимоги державного виконавця від 22.01.2015р. № 19, 20, 21, 22/18 надано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_2 строк для виселення у добровільному порядку в строк до 05.02.2015р. Скаржник вважає, що вимога державного виконавця щодо виселення осіб зазначених у виконавчому листі не відповідає вимогам діючого законодавства та порушує права скаржника на власність, зокрема, майно, з якого у відповідності до оскаржуваної постанови зобов'язано виселити боржника - ОСОБА_1 підпадає під дію п.п.1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки використовується як житлове майно та не перевищує площу 140кв.м., а тому відповідно виселення перелічених у виконавчому листі осіб на сьогоднішній день є фактичним зверненням стягнення на майно боржника, що в свою чергу протирічить вимогам вищевказаного закону, таким чином, дії виконавця вчинені в рамках ВП № 43803710 порушують права позивача (боржника) та є незаконними. Окрім того, на сьогоднішній день, власником майна, з якого підлягає виселенню скаржник є саме скаржник - ОСОБА_1 Стягувач лише нещодавно звернувся з вимогами про визнання права власності на зазначене майно, таким чином виселення ОСОБА_1 з приміщення, яке належить їй на праві власності буде порушувати її майнові та конституційні права. Враховуючи викладене, Скаржник просила визнати дії заступника начальника ВДВС Шевченківського РУЮ Андросович Н.В. щодо проведення виконавчої дій за ВП № 43803710 в частині виселення незаконними.

Скаржник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розгляд скарги провести без його участі (а.с.15).

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на строки розгляду скарги передбачені ст. 386 Цивільним процесуальним кодексом України та на належність повідомлення відділ державної виконавчої служби та скаржника про дату та час розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу за наявними доказами в матеріалах справи за відсутності скаржниці та державного виконавця.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Положеннями ч 1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, державний виконавець: - здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; - надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; - розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; - заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; - роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління у м.Києві Андросович Наталією Василівною від 25.06.2014р. було відкрито виконавче провадження ВП №43803710 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2610/5980/2012, виданого 17.04.2014р. Шевченківським районним судом м.Києва про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 стягував - АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.5). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.06.2014р. Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду строком до 15 днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме виселитися з квартири АДРЕСА_1

В зв'язку з невиконанням Боржником рішення суду в добровільному порядку, в січні 2015 року державним виконавцем направлено Боржнику - ОСОБА_1 вимогу державного виконавця від 22.01.2015р. № 19,20,21,22/18, якою ОСОБА_1 зобов'язано добровільно виконати рішення суду до 05 лютого 2015 року, та повідомлено, що у випадку невиконання в зазначений строк виконавчого документу його буде виконано примусово 05 лютого 2015 року об 10год. 00хв., зі стягненням з Боржника витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, та виконавчого збору (а.с.6).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч.2 зазначеної статті у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 78 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Згідно ч.ч. 4-5 вказаної статті визначено, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника.

Водночас, згідно положень п.1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а який посилається Скаржниця як на доказ неправомірності дій державного виконавця, передбачає, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Разом з тим, виконання в примусовому порядку рішення суду про виселення боржника з житлового приміщення, що виступає предметом іпотеки, не ототожнюється з поняттям примусового стягнення вказаного майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань позичальника за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки, встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні їм докази підтверджують те, що фактично майнові або інші права боржника у виконавчому провадженні - ОСОБА_1 в процесі примусового виконання виконавчого листа № 2610/5980/2012, виданого 17.04.2014р. Шевченківським районним судом м. Києва (ВП № 43803710) про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1, не були порушені з боку державного виконавця, водночас, дії державного виконавця у виконавчому провадженні №43803710 вчинені у відповідності та в межах повноважень наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» та не суперечать положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду матеріали справи не містять.

Судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги (стаття 388 ЦПК).

Враховуючи наведене вище, на підставі ст. 124 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 11, 12, 17, 18, 25, 78 Закону України "Про виконавче провадження", Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з урахуванням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-210, 383, 386, 387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 (боржник у виконавчому провадженні) на дії посадових осіб відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві в рамках виконавчого провадження №43803710, заінтересовані особи: відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: