Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка є непрацездатною,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної повнолітньої, непрацездатної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на весь час її непрацездатності в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 25 лютого 2015 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність рішення суду в зв'язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом не надано жодної оцінки запереченням його представника про те, що повноваження ОСОБА_2 діяти від імені та в інтересах повнолітньої дочки не підтверджені належним чином, оскільки хоч ОСОБА_3 і є інвалідом по психічному захворюванню, однак у судове засідання не представлено рішення суду про визнання її недієздатною та призначення саме позивачки її опікуном.

В порушення норм ст. 182, 189 СК України судом не прийнято до уваги те, що він ніде не працює, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка не працює, у зв'язку з доглядом за дитиною до трьох років.

Також, судом не враховано матеріальний стан повнолітньої дочки, а саме те, що вона отримує державну соціальну допомогу в розмірі 949 грн. та можливість надавати матеріальну допомогу другим з батьків, що теж не відповідає статтям 200, 182 СК України.

Висновок суду про припинення його обов'язку по сплаті аліментів на повнолітнього сина, що навчається, не відповідає обставинам справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та позовну заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін по справі є непрацездатною, інвалідом другої групи довічно, проживає з позивачкою, відповідач доньці матеріальну допомогу не надає, хоча має нерегулярний мінливий дохід та має змогу її надавати в розмірі 900грн. щомісячно.

З таким висновком повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина тільки за наявності передбачених в законі умов. Обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина виникає на підставі складу юридичних фактів: а) походження дочки, сина від батьків (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення, факт біологічного походження); б) непрацездатність дочки, сина; в) потреба дочки, сина в матеріальній допомозі; г) здатність батьків надавати матеріальну допомогу.

Матеріалами справи стверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.1992 року до 24.01.2002 року, від якого мають троє повнолітніх дітей, одна з них - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно довідки МСЕК № 0191916 від 20.02.2012 року є інвалідом дитинства та непрацездатною, їй встановлена друга група інвалідності довічно.

Відповідно до акту встановлення факту догляду від 16.02.2015 року, складеним Рафалівською селищною радою Володимирецького району Рівненської області ОСОБА_3 потребує тривалого лікування та постійного догляду, проживає разом з своєю матір'ю ОСОБА_2, яка здійснює за нею догляд.

Дитина отримує державну соціальну допомогу в розмірі 949грн. щомісячно, потребує додаткових коштів для проведення постійного лікування та для забезпечення належних умов проживання.

За наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги встановлені обставини справи та вважав, що відповідач, хоч і офіційно не працює, проте має нерегулярний дохід, а тому поряд з матір'ю несе обов'язок із утримання повнолітньої непрацездатної доньки, яка є інвалідом ІІ групи, потребує коштів для забезпечення належних умов проживання, і визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі з урахуванням вимог ст.184 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не має повноважень на звернення із вказаним позовом, так як не призначена опікуном дитини є безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Покликання скарги про скрутне матеріальне становище відповідача і достатність його грошових коштів лише на утримання своєї дружини та сина, що народився у цьому шлюбі, самі по собі не спростовують висновків суду про можливість стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дитини, яка потребує постійного догляду та значних коштів на постійне лікування. Дружина відповідача, яка знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним 3 років отримує від держави відповідну допомогу.

Разом з тим, позивачем не доведено факт, що відповідач має великий дохід і спроможний сплачувати аліменти на дитину в розмірі 900 грн. щомісячно.

За наведеного, визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини є дещо завищеним, не відповідає засадам розумності і справедливості, а тому підлягає зменшенню до 650 грн. на місяць, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів -зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,325 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 червня 2015 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів з 900грн. до 650(шістсот п'ятдесяти)грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Василевич В.С.

Шимків С.С.