АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6590/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С., Гречка Т.В.

за участю: відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Ліана Володимирівна, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю.

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаним позовом та з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 05.12.2014, ставив питання по визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов'язання ОСОБА_3 не чинити у будь-який спосіб співвласнику ОСОБА_5, перешкод у користуванні належної йому на праві власності 1/3 частини квартири та надання йому безперешкодного доступу до всіх приміщень даної квартири з наданням ключів від всіх замків на вхідних дверях вказаної квартири; вселення в спірну квартиру; встановлення порядку користування зазначеною квартирою, без змін часток у праві власності: виділити йому в користування одну ізольовану кімнату меншою жилою площею, а ОСОБА_3 - іншу ізольовану кімнату з балконом більшою жилою площею, кухню, коридор, вбиральню та ванну кімнату залишити у спільному користуванні. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_3, який також є співвласником самостійно користується даною квартирою і чинить йому перешкоди у користуванні власністю.

ОСОБА_3 у ході розгляду справи подав зустрічну позовну заяву про визнання права власності на частину спірної квартири за набувальною давністю. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_5 протягом останніх 12 років 4 місяців, тобто з часу укладення договору купівлі- продажу спірної квартири, не користується своєю 1/3 часткою квартири АДРЕСА_1 У той час як він утримує квартиру та сплачує комунальні послуги.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням було задоволено частково.

Вселено ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1

Визначено конкретний порядок користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_1 відповідно до якого: виділено в користування ОСОБА_5 житлову кімнату розміром 12,9 кв.м. з лоджією, що примикає до неї; виділено в користування ОСОБА_3 житлову кімнату розміром 16,3 кв.м.

Залишено у спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3 місця загального користування: кухню з лоджією, що примикає до неї ванну кімнату, туалет, коридор.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити у будь-який спосіб ОСОБА_5 перешкод у користуванні належної йому на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_5 ключів від всіх замків на вхідних дверях вказаної квартири та можливості щоденного безперешкодного доступу до житлової кімнати розміром 12,9 кв.м. з лоджією, що примикає до неї, та місць загального користування в зазначеній квартирі, а саме: кухні з лоджією, що примикає до неї, ванної кімнати, туалету, коридору.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в сумі 2 354,80 гривень та вирішено питання судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, за яким відмовити у задоволенні позову. Зазначаючи при цьому про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник апелянта та апелянт підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача не визнав апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення. Будучи повідомленим про продовження розгляду справи у встановленому законом порядку у судове засідання не з'явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Треті особи будучи повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили ( а.с. 169 -170).

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_5 - 1/3 частина спірної квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 23.05.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В.,

ОСОБА_3 належить 2/3 частини спірної квартири, з яких: 1/3 частина квартири належить йому відповідно до договору купівлі-продажу від 23.05.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. та 1/3 на підставі договору дарування 1/3 частини квартира АДРЕСА_1 від 23.05.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_9 подарувала належну їй частку спірної квартири ОСОБА_3

ОСОБА_5 при зверненні до суду із позовом в частині визнання за ним права власності посилається на те, що його права та законні інтереси, як співвласника спірної квартири, порушуються іншим співвласником, а саме: право власності - не визнається з причини ненадання оригіналу (дублікату) правовстановлюючого документу (договору купівлі-продажу).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні зазначених вище вимог виходив з того, що права позивача в частині його права власності на 1/3 частину спірної квартири не порушені. Оскільки, ОСОБА_5 не надав суду докази на підтвердження того, що у нього відсутня можливість отримати дублікат правовстановлюючого документу. Така можливість не втрачена, оскільки, договір купівлі-продажу спірної квартири посвідчено приватним нотаріусом та зареєстровано у реєстрі.

Задовольняючи вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні, вселенні та встановленні порядку користування жилими приміщеннями суд першої інстанції виходив з доведеності обставин в частині порушення відповідачем права користування позивачем 1/3 частиною квартири, що належить йому на праві власності. Зазначаючи при цьому, що запропонований позивачем порядок користування спірним житлом не порушує права відповідача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про набуття права власності на частину квартири за набувальною давністю, суд посилався на відсутність правових підстав для задоволення такого позову. Оскільки ОСОБА_3 з моменту набуття права власності на свою частину спірної квартири, тобто з 2002 року, достеменно знав, що він неправомірно володіє чужим майном.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначене рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 таким вимогам не відповідає.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі є співвласниками. При цьому житлова площа спірної квартири складає, 29, 2 кв.м, відтак частка позивача становить - 9,7 кв.м , відповідача - 19, 5 кв.м.

Сторони у судовому засіданні визнали той факт, між ними як співвласниками не було встановлено порядку користування спірної квартири і вони добровільно не дійшли згоди про порядок володіння та користування належною ним квартирою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановленим законом.

Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності", роз'яснював, що квартира, яка є спільною сумісною власністю, на вимогу учасника ( власників) цієї власності підлягає поділу у натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Однак, встановлюючи між сторонами порядок користування спірним приміщенням квартири, суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені вище норми закону, встановив порядок користування жилим приміщенням за яким виділив позивачу кімнату у квартирі площею, що на 3, 2 кв. м більше ніж його частка у спільній частковій власності, не врахувавши при цьому що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Запропонований порядок користування порушує майнові права відповідача, про що свідчить його заперечення, а також відсутність встановленого раніше між сторонами порядку користування квартирою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні заявлених ним вимог як в частині встановлення порядку користування квартирою так і в частині визнання за ним права власності на 1/3 частину спірної квартири. З урахуванням того, що позивач не надав доказів на підтвердження втрати ( оспорення, невизнання) такого права.

Так як відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

При цьому щодо вимог позивача в частині порушення його права на користування спірним житлом, то воно підлягає відновленню шляхом задоволення вимог позивача в частині вселення та зобов'язанням співвласника не чинити позивачу перешкод у користуванні власністю.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення вимог позивача ОСОБА_5 про визнання права власності, зобов'язання не чинити перешкоди, вселенні та встановлення порядку користування підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про часткове задоволення вимог позивача з зазначених вище підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині безпідставності відмови суду у задоволенні зустрічного позову в той час коли ним були надані докази на підтвердження не проживання позивача у спірній квартирі з моменту укладення договору купівлі - продажу, на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, а саме положеннях ст. 344 ЦК України та постановленому судовому рішенні.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, а саме визнанні права власності на квартиру за набувальною давністю, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 у відповідності до доводів апеляційної скарги нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ГлушкоЛіана Володимирівна, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням, та постановити в цій частині нове рішення за яким;

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні квартирою АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1

У задоволенні вимог ОСОБА_5 щодо визнання права власності та встановлення порядку користування жилим приміщенням, відмовити.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: