Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2015 Справа №607/6711/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Гудима Н.І.;

за участю:

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса ТМНО ОСОБА_4, Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним договору іпотеки, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 06.03.2007р., який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №846, а саме на майнові права на трикімнатну квартиру №61 проектною житловою площею 58,69 кв.м., загальною площею 99,27 кв.м., на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Галицька. Предмет іпотеки належить ОСОБА_3 на підставі договору №61 від 28.02.2007р. про організацію та проведення будівництва, укладеного між ОСОБА_3 та БМУ «Промбуд» ВАТ «Тернопільбуд», та документу, який підтверджує сплату ОСОБА_3 частини вартості предмету іпотеки за рахунок власних коштів квитанції №3 від 05.03.2007р. на суму 79869,00 грн., шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №11/079-К від 05.03.2007р. для задоволення грошових вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в сумі 34479,39 доларів США, з яких: 30045,80 доларів США сума кредиту, що стягується достроково; 2693,86 доларів США прострочена заборгованість по кредиту; 3688,34 доларів США відсотки за користування кредитом; 1051,39 доларів США пеня / підвищені відсотки за користування кредитом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.03.2007р. між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №11/079-К, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50000,00 доларів США у тимчасове платне користування, на умовах визначених даним договором та з терміном їх остаточного погашення 04.03.2027р. Кредит надано позичальнику відповідно до меморіального ордеру від 06.03.2007р. та згідно з випискою по особовому рахунку позичальника. У звязку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів, банком 13.10.2014р. надіслано позичальнику вимогу про погашення простроченої заборгованості, відсотків та пені. Вимога була отримана позичальником 21.10.2014р. Однак, станом на 18.03.2015р. позичальник своїх зобовязань не виконала, у звязку із чим виникла вищевказана заборгованість. Так як відповідачем порушено умови кредитного договору, на підставі п. 10.3. цього договору, позивач має право вимагати, а відповідач зобовязаний достроково погасити усю заборгованість. З метою забезпечення виконання кредитного договору, між сторонами 06.03.2007р. укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №846. Відповідно до договору іпотеки, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобовязань боржника ОСОБА_3 за кредитним договором. В якості забезпечення вимог позивача, іпотекодавець надала в іпотеку банку майнові права на трикімнатну квартиру №61 проектною житловою площею 58,69 кв.м., загальною площею 99,27 кв.м., на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Галицька. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору №61 від 28.02.2007р. про організацію та проведення будівництва, укладеного між ОСОБА_3 та БМУ «Промбуд» ВАТ «Тернопільбуд», документу, який підтверджує сплату іпотекодавцем частини вартості предмету іпотеки за рахунок власних коштів квитанція №3 від 05.03.2007р. на суму 79869,00 грн. У звязку із наявністю заборгованості відповідача за кредитним договором, з метою задоволення грошових вимог до відповідача, у банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки майнові права на вищевказану квартиру.

Окрім того, відповідач ОСОБА_3 23.06.2015р. звернулась до суду із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса ТМНО ОСОБА_4, Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним договору іпотеки майнових прав від 06.03.2007р. укладений між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_3, посвідчений цього ж числа приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №846. Також просить зобовязати приватного нотаріуса ТМНО ОСОБА_4 та Реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції зняти заборону відчуження обєкта нерухомого майна - майнових прав на трикімнатну квартиру №61 проектною житловою площею 58,69 кв.м., загальною площею 99,27 кв.м., на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Галицька, накладену у звязку із посвідченням договору іпотеки та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис №847-17 щодо майнових прав на трикімнатну квартиру №61 проектною житловою площею 58,69 кв.м., загальною площею 99,27 кв.м., на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Галицька.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що редакція Закону України «Про іпотеку», яка була чинною на момент укладення договору іпотеки, не визначала майнові права як можливий предмет іпотеки. При цьому, посилається на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у Постанові від 30.01.2013р. по справі №6-168цс12. З огляду на те, що договір іпотеки укладений із порушенням статті 5 Закону України «Про іпотеку», просить визнати цей договір недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та зняти заборону відчуження предмета іпотеки накладену нотаріусом при посвідченні договору іпотеки.

Ухвалою суду від 23.06.2015р. обєднано в одне провадження два вищевказані позови.

В судовому засіданні представник первісного позивача свій позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та наданих усних поясненнях. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити із підстав викладених у запереченні на зустрічний позов та наданих суду усних поясненнях, суть яких зводиться до наступного. Сторона позивача погоджується, що дійсно на момент укладення договору іпотеки у статті 5 Закону України «Про іпотеку» не було визначення майнових прав, однак згадується про іпотеку обєктів незавершеного будівництва або іншого нерухомого майна, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору. Також чинна на момент укладення договору іпотеки редакція Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» передбачала, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, обєктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Окрім того, посилається на статтю 4 Закону України «Про заставу», згідно якої предметом застави можуть бути майно та майнові права. Вказує на те, що при укладенні договору іпотеки сторони керувались не тільки Законом України «Про іпотеку», а й нормами Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Закону України «Про заставу», статті 575 ЦК України та іншими нормативними актами. Також вважає безпідставними позовні вимоги до нотаріуса та реєстраційної служби, так як останні при обтяженні предмета іпотеки діяли відповідно до норм чинного законодавства України. Окрім того, представник первісного позивача до ухвалення судового рішення (під час судових дебатів) заявив про застосування строку позовної давності до вимог зустрічного позивача про визнання недійсним договору іпотеки.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав з підстав викладених у зустрічному позові, додаткових письмових пояснень та наданих суду усних пояснень. Зокрема, посилається на те, що після отримання позовної заяви первісного позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідач звернулась до фахівця в галузі права адвоката ОСОБА_5 для надання їй правового розяснення виниклої ситуації. Адвокат надав їй таке розяснення 10.06.2015р., у якому виклав свою позицію щодо неправомірного укладення договору іпотеки майнових прав від 06.03.2007р. Отже, на думку відповідача, вона дізналась про своє порушене право лише 10.06.2015р., тому строку позовної давності не пропустила. Також сторона відповідача вважає, що банком не підтверджено належними доказами, а саме первинними документами оформленими у відповідності до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», наявність саме такої заборгованості, про яку йдеться у позові, розрахунок позивача сторона відповідача вважає не коректним (відомості, викладені у ньому не відповідають дійсності), розрахунок проведений не у відповідності з умовами кредитного договору, а саме суми розрахованих до сплати для погашення тіла кредиту та відсотків і суми зарахованих платежів по тілу кредиту та відсотків є різними, зокрема суми зарахованих відсотків є значно більшими від сум відсотків розрахованих до сплати. Відповідачем зроблено свій розрахунок заборгованості, який скеровувався стороні позивача, однак залишено останнім без належного реагування. На думку відповідача, вона сплатила значно більшу суму відсотків від тієї, що була розрахована до сплати, про що позивач у позові не вказує. Окрім того, позивач неправомірно просить стягнути пеню у валюті. На переконання відповідача, стягнення пені можливе лише у гривнях. Посилається на відповідні правові позиції Верховного Суду України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

28.02.2007р. між ОСОБА_3 (сторона 1) та БМУ «Промбуд» ВАТ «Тернопільбуд» (сторона 2) укладено договір №61 про організацію та проведення будівництва, відповідно до якого сторона 2 зобовязується від власного імені, за дорученням сторони 1 та за її рахунок вчинити дії з організації та проведення будівництва трикімнатної квартири №61 проектною житловою площею 58,69 кв.м., загальною площею 99,27 кв.м., на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Галицька, а сторона 1 зобовязується оплатити визначену договором вартість обєкта та прийняти обєкт нерухомості в порядку і у строки, визначені цим договором. Планова вартість квартири на момент укладення договору склала 330869,00 грн.

Відповідно до квитанції №3 виданої 05.03.2007р. філією Тернопільське ЦВ ПІБ, ОСОБА_3 сплатила на користь БМУ «Промбуд» 79869,00 грн. в якості фінансування будівництва житла по вул. Галицькій, договір №61.

Згідно п. 4.1 цього договору, сторона 1 до здачі житлового будинку в експлуатацію, є власником майнових прав, набутих за рахунок внесених нею коштів.

При цьому, пунктами 8.6., 10.3. цього договору передбачено, що у випадку відчуження стороною 1 майнових прав на обєкт переважне право придбання даного обєкта за вартістю згідно договору має сторона 2. Сторони не мають права передавати свої права та обовязки за даним договором іншим особам без згоди на те другої сторони.

05.03.2007р. між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», що підтверджується витягом із статуту цього банку, який міститься в матеріалах справи) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №11/079-К, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50000,00 доларів США у тимчасове платне користування (13% річних), на умовах визначених даним договором та з терміном їх остаточного погашення 04.03.2027р.

Банком (позивачем) виконано свої зобовязання щодо видачі кредиту. Видано відповідачу кредит у розмірі 50000,00 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером №144_6 від 06.03.2007р. та банківською випискою по особовому рахунку позичальника (відповідача).

Сплата позичальником заборгованості по кредиту повинна здійснюватись відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту, що встановлений у додатку №1 до даного договору та є його невідємною частиною (п. 4.5. Договору).

Згідно пунктів 6.1.1., 6.1.2. договору, позичальник зобовязався своєчасно сплачувати проценти за кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконувати інші свої зобовязання передбачені даним договором. Грошові кошти, які направляються на виконання зобовязань, передбачених даним договором, перераховувати в наступному порядку: в першу чергу для сплати процентів за кредит, в другу чергу сплата штрафних санкцій та пені, в третю чергу погашення основної суми кредиту.

Відповідно до п. 9.1. договору, при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.

Пунктом 10.3. договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобовязаний повернути банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку у випадку якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені даним договором.

Всупереч своїм зобовязанням позичальник (відповідач за первісним позовом) з квітня 2014 року перестала погашати кредит та сплачувати проценти за користування коштами. Дана обставина підтверджується як розрахунками позивача, так і відповідача.

Внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 18.03.2015р. утворилась заборгованість у розмірі 34479,39 доларів США, з яких: 30045,80 доларів США сума кредиту, що стягується достроково; 2693,86 доларів США прострочена заборгованість по кредиту; 3688,34 доларів США відсотки за користування кредитом; 1051,39 доларів США пеня / підвищені відсотки за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання кредитного договору, між сторонами 06.03.2007р. укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №846.

Відповідно до договору іпотеки, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобовязань боржника ОСОБА_3 за кредитним договором. В якості забезпечення вимог позивача, іпотекодавець надала в іпотеку банку майнові права на трикімнатну квартиру №61 проектною житловою площею 58,69 кв.м., загальною площею 99,27 кв.м., на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Галицька (п. 1.2. Договору іпотеки). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору №61 від 28.02.2007р. про організацію та проведення будівництва, укладеного між ОСОБА_3 та БМУ «Промбуд» ВАТ «Тернопільбуд», документу, який підтверджує сплату іпотекодавцем частини вартості предмету іпотеки за рахунок власних коштів квитанція №3 від 05.03.2007р. на суму 79869,00 грн.

На момент укладення договору іпотеки сторони оцінили предмет іпотеки у 3380869,00 грн. (п. 1.3 договору іпотеки).

Згідно п. 1.5. договору іпотеки, після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.2. даного договору, а також після оформлення та державної реєстрації в установленому чинним законодавством порядку права власності на нерухоме майно, зазначене в п. 1.2. даного договору, за іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. При цьому, нотаріус за повідомленням іпотекодержателя реєструє обтяження іпотекою вже збудованої нерухомості, а сторони протягом трьох робочих днів укладають в нотаріальній формі додатковий договір до даного договору, в якому змінюють опис предмета іпотеки: замість майнових прав відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний право встановлювальний документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на це нерухоме майно

Відповідно до п. 4.1.1 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному чи частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум процентів, комісій, неустойок, інших платежів передбачених кредитним договором або договором іпотеки.

Згідно п. 4.2. договору іпотеки, до завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.2. даного договору, а також до оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за іпотекодавцем, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду з відповідним позовом, або в позасудовому порядку відповідно до чинного законодавства України, в тому числі шляхом відступлення іпотекодавцем іпотекодержателю права вимоги за договором №61 від 28.02.2007р. про організацію та проведення будівництва укладеного між іпотекодавцем та БМУ «Промбуд» ВАТ «Тернопільбуд».

Після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.2. даного договору, а також після оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за іпотекодавцем, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом продажу предмета іпотеки з аукціону (прилюдних торгів) (п. 4.3. договору іпотеки).

06.03.2007р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в державному реєстрі іпотек зареєстровано обєкт обтяження - майнові права на трикімнатну квартиру №61 проектною житловою площею 58,69 кв.м., загальною площею 99,27 кв.м., на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Галицька (витяг №11529442 від 06.03.2007р.), а також в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяження цього ж обєкта (витяг №11529324 від 06.03.2007р.).

Окрім цього, судом встановлено, що 06.03.2007р. між сторонами укладено договір уступки права вимоги під відкладальною умовою, згідно перший кредитор (ОСОБА_3М.) передає, а новий кредитор (банк) одержує право вимоги на незакінчену будівництвом квартиру та/або квартиру, закінчену будівництвом, але не передану першому кредитору, та/або кошти у розмірі, що дорівнює внесеним першим кредитором за договором №61 від 28.02.2007р. про організацію та проведення будівництва укладеного між іпергим кредитором та БМУ «Промбуд» ВАТ «Тернопільбуд».

Відповідно до п. 1.2. цього договору, він укладений під умовою настання хоча б однієї з наступних відкладальних умов, зокрема, невиконання та/або неналежне виконання першим кредитором зобовязань перед новим кредитором за кредитним договором №11/079-К від 05.03.2007р.

Пунктом 5.3. цього договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дати настання однієї із відкладальних умов та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.

У квітні 2014 року відповідач повідомила банк про неправильність розрахунку банку її заборгованості, а саме існує значна відмінність (не на її користь) у розмірі нарахованих сум до сплати. При цьому, банк листом від 02.04.2014р. надав позичальнику розрахунок нарахування та сплати платежів у період з 05.03.2007р. по 31.03.2014р.

В подальшому відповідач направляв позивачу листи аналогічного змісту 27.06.2014р. і 31.07.2014р.

13.10.2014р. банк звернувся до відповідача із вимогою про погашення заборгованості, яку остання отримала 21.10.2014р.

10.06.2015р. відповідач звернулась до адвоката ОСОБА_5 із заявою про надання їй розяснення стосовно захисту проти позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Того ж числа адвокат ОСОБА_5 надав відповідачу правове розяснення, у якому висловив позицію щодо того, що договір іпотеки укладений із порушенням Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається із інформації №38997612 від 12.06.2015р. з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 100 кв.м., житловою 59 кв.м. Рішення про державну реєстрацію прийнято 17.01.2008р., на підставі свідоцтва про право власності серії САВ №063205 виданого 17.01.2008р. виконкомом Тернопільської міської ради.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність відмовити у задоволенні первісного позову та частково задовольнити зустрічний позов. При цьому, суд виходив із наступного.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач свій обовязок щодо видачі кредиту в розмірі 50000,00 доларів США виконав. Проте, відповідач належним чином свої зобовязання із своєчасного повернення кредиту та сплати процентів не виконував, про що свідчать розрахунки заборгованості, виконані як позивачем, так і відповідачем.

Банк, з метою захисту своїх інтересів, обрав спосіб захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Предметом іпотеки згідно договору іпотеки від 06.03.2007р. є майнові права на вищезгадану квартиру у житловому будинку.

Незважаючи на те, що з 17.01.2008р. існував обєкт нерухомого майна закінчена будівництвом та прийнята в експлуатацію квартира, зміни опису предмета іпотеки відповідно до п. 1.5. договору іпотеки, а саме замість майнових прав відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлювальний документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на це нерухоме майно, не відбулось.

Позивач, знаючи, що на вищевказану квартиру існує право власності (за його ж заявою витребувано з Реєстраційної служби ТМУЮ відповідну інформацію), як на обєкт нерухомого майна, із заявою до суду про зміну предмета (підстав) позову не звертався.

За ст. ст. 1, 5 Закону України "Про іпотеку" у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні.

Стаття 5 Закону України "Про іпотеку" не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України "Про іпотеку".

Закон України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Отже, предметом правового регулювання Закону України від 19 червня 2003 року № 979-IV "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договорів, забезпечених іпотекою, а не для забезпечення кредитних договорів, що були укладені між позивачами та Банком.

Аналізуючи зазначені норми права, з'ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, суд вважає, що Закон України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" не може бути застосований до спірних правовідносин. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмету іпотеки згідно із Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" №800-УІ від 25 грудня 2008 року.

Верховним Судом України у Постанові від 30.01.2013р. по справі №6-168цс12 викладено правовий висновок, згідно якої майнові права на відповідну квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку, вартість якої була сплачена замовником за договором будівельного підряду, відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом застави, а відтак договір іпотеки є недійсним у силу ст. ст. 203, 215 ЦК України, як такий, що укладений з порушенням ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення Договору іпотеки.

Відповідно до статті 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Так як судом встановлено, що предметом іпотеки за договором іпотеки від 06.03.2007р. були майнові права на квартиру, з урахуванням вищевказаного правового висновку Верховного Суду України, суд прийшов до переконання про необхідність задовольнити зустрічний позов в частині визнання недійсним договору іпотеки майнових прав від 06.03.2007р. укладеного між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_3, посвідчений цього ж числа приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №846, у звязку із тим, що даний договір суперечить статті 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення Договору іпотеки.

Стороною позивача (відповідача за зустрічним позовом) до ухвалення рішення подано суду заяву про застосування строку позовної давності до позовної вимоги про визнання договору іпотеки недійсним. Посилається на те, що договір іпотеки укладений 06.03.2007р., а з позовом ОСОБА_3 звернулась лише в червні 2015р., відтак ОСОБА_3 пропустила строк позовної давності. Також посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 02.09.2014р.

Сторона відповідача (позивача за зустрічним позовом) заперечила щодо застосування строку позовної давності, у звязку із тим, що взнала про порушене право лише 10.06.2015р., коли отримала правове розяснення від адвоката ОСОБА_5

При розгляді даного питання суд виходить із наступного.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом надала належні та допустимі докази того, що про порушене право вона довідалась 10.06.2015р., відтак наслідки пропуску строку позовної давності не можуть бути застосовані.

Також слід зазначити, що посилання сторони позивача (відповідача за зустрічним позовом) на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 02.09.2014р. не знайшли свого підтвердження, так як на офіційному веб-сайті Верховного Суду України не згадується про жодну постанову ухвалену 02 вересня 2014 року.

Водночас, суд вважає, що у задоволенні інших позовних вимог зустрічної позовної заяви, а саме зобовязати приватного нотаріуса ТМНО ОСОБА_4 та Реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції зняти заборону відчуження обєкта нерухомого майна - майнових прав на квартиру слід відмовити, виходячи із наступних міркувань.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом.

Аналогічні роз'яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Так як відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) не надано жодних доказів порушення, невизнання або оспорення її цивільних прав у цій частині позову саме приватним нотаріусом ТМНО ОСОБА_4 та Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції, позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

При цьому суд зауважує, що зустрічний позов поданий без прохання застосувати наслідки недійсності правочину.

У звязку із тим, що задоволений зустрічний позов в частині визнання недійним договору іпотеки від 06.03.2007р., у задоволенні первісного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 06.03.2007р., який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №846, а саме на майнові права на трикімнатну квартиру №61 проектною житловою площею 58,69 кв.м., загальною площею 99,27 кв.м., на мансардному поверсі у 76-ти квартирному житловому будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Галицька, не зважаючи на те, що судом було встановлено наявність заборгованості відповідача перед банком, слід відмовити, так як підставою даного позову є наявність договору іпотеки.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 статті 216 ЦК України).

Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням цієї норми та того, що задоволено лише одну позовну вимогу немайнового характеру за зустрічним позовом, із публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_3 слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 79, 86, 88, 174, 209, 212-215, 223, 294, 360-7 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса ТМНО ОСОБА_4, Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним договору іпотеки, зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки майнових прав від 06.03.2007р. укладений між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_3, посвідчений цього ж числа приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №846.

У задоволенні решти вимог зустрічної позовної заяви відмовити.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_3 243,60 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук

Головуючий суддяОСОБА_6