21.09.2015 ЄУН № 331/4050/14-ц
Провадження № 2-р/331/12/15
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» вересня 2015 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого-судді: Антоненко М.В.

при секретарі: Резнік К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Печерського району м. Києва про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про передання дитини на виховання батькові, -

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2015 року ОСОБА_4, представник ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про розяснення рішення Жовтневого районного суду від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про передання дитини на виховання батькові.

Зазначеним рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14 було вирішено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Печерського району м. Києва про відібрання дитини відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про передання дитини на виховання батькові задовольнити. Передати неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батькові ОСОБА_1.

Вказане рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14-ц було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02.04.2015 р. та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2015 року.

25 червня 2015 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про розяснення рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про передання дитини на виховання батькові.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2015 року заяву задоволено. Розяснено, що за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14-ц ОСОБА_1 має право здійснити перереєстрацію місця проживання його доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з адреси: АДРЕСА_1 (місце проживання та реєстрації ОСОБА_2В.) за місцем його реєстрації та проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила її скасувати та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розяснення судового рішення відмовити.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області від 18 серпня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2015 року ц справі було скасовано. Матеріали справи було повернуто до суду першої інстанції на новий розгляд питання про розяснення рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_1.

Як зазначено в зазначеній ухвалі Апеляційного суду Запорізької області ухвала суду першої інстанції про розяснення рішення підлягає скасуванню через порушення порядку вирішення питання розяснення рішення, а справа підлягає поверненню до суду першої інстанції на новий розгляд, під час якого слід усунути допущену неповноту, врахувати заперечення іншої сторони ОСОБА_2 проаналізувати наявність іншого рішення, яким визначено місце проживання дитини, а також зясувати питання, чи не буде таке розяснення змінювати зміст резолютивної частини рішення.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу зазначена справа була передана судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Антоненку М.В.

Розгляд справи призначено на 21.09.15 р. о 15.30 годин. Сторони у судове засідання не зявилися.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла заява, про розгляд справи за її відсутності. Представник ОСОБА_1 просить задовольнити заяву про розяснення рішення суду, судове засідання провести без фіксування судового процесу аудіо-технічними засобами.

Від представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви про розяснення рішення суду не заперечує, просить судове засідання провести без фіксування судового процесу аудіо-технічними засобами.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням а.с. № 3 , яке повернулось до суду. Жодної заяви про перенесення розгляду справи не надала. Письмових заперечень на заяву про розяснення рішення суду від ОСОБА_2 до суду також не надходило.

Правом на представлення своїх інтересів у суді через представника ОСОБА_2 не скористалась.

Інші учасники судового засідання в судове засідання не зявились про причини неявки суд не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заперечень проти заяви не надавали.

Відповідно до ч. 3 ст. 221 ЦПК України неявка учасників судового засідання не перешкоджає розгляду заяви про роз'яснення рішення суду.

Суд, дослідивши заяву про розяснення рішення суду, вивчивши всі матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні.

Чинне законодавство України передбачає для фізичних осіб два види реєстрації: реєстрація місця проживання і реєстрація місця перебування.

Детальне визначення вищезгаданих понять дає Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV: - місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; - місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Інформація про реєстрацію місця проживання та місця реєстрації вноситься до Єдиного державного демографічного реєстру.

На сьогоднішній день реєстрація місця проживання та місця перебування фізичної особи здійснюється управліннями та відділами Державної міграційної служби України, яка підпорядкована Міністерству внутрішніх справ України.

Чинне законодавство України, а саме ст. 6 Закону № 1382, зобовязує громадян України, іноземців, осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом 10 (десяти) днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Така реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Але при визначенні місця проживання дитини за СК поняття місця проживання має інший зміст.

Це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до ст. 161 СК це може бути один із батьків, баба, дід або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування.

Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку, а саме у ч. 4 зазначеної статті їдеться про те, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків.

Встановлено, що ОСОБА_1, як відповідальний батько у відповідності до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14 яким було вирішено передати неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батькові ОСОБА_1, має намір зареєструвати місце проживання своєї доньки, щоб дитина, відповідно до чинного законодавства України та відповідно до свого місця постійного проживання мала реєстрацію.

Відповідно до довідок, які були надані представником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_4, а саме: довідки № 143/01 від 14.09.2015 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ученицею 4 класу «Школи «Ейдос» у м. Запоріжжі та довідки № 145/01 від 17.09.2015 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ученицею 4 класу «Школи «Ейдос» у м. Запоріжжі навчається у зазначеній школі з 05.02.2013 року.

Відповідно до наданих письмових пояснень представника ОСОБА_3 ОСОБА_7, сторона не заперечує проти задоволення заяви представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1, щодо розяснення рішення Жовтневого районного суду від 22.12.2014 року по справі № 331/4050/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про передання дитини на виховання батькові, яким було передано неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батькові ОСОБА_1.

Згідно із наданими до пояснень документів, ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_2. (у якій ОСОБА_2 фактично зареєстрована, однак не мешкає та з її слів має намір зареєструвати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за зазначеною адресою).

На теперішній час ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 11.08.2015 року. ОСОБА_2 був направлений відповідний лист-вимога про залишення зазначеної квартири у звязку із її продажем. Відповідно до поштового повідомлення № 05453124, зазначений лист-вимога був особисто отриманий ОСОБА_2 12.08.2015 року.

В подальшому, при укладанні договору купівлі-продажу обєкту нерухомості, новим покупцем може бути подано позовну заяву про виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2 та доньки, ОСОБА_6, за адресою квартира АДРЕСА_3.

Також, відповідно до наданих документів ОСОБА_2 з 05.12.2014 року, без відома та згоди власниці квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_9, здала зазначену квартиру в оренду громадянину ОСОБА_10 Шену Сінану, а ОСОБА_2 у зазначеній квартирі не мешкає. Факт того, що ОСОБА_2 не мешкає у зазначеній квартирі підтвердила і консьєржка зазначеного будинку.

Тобто, ОСОБА_2 значний проміжок часу фактично не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4.

Окрім усього вище викладеного, ОСОБА_3 має також у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до Довідки № 2 Єдиної абонентської служби Центру обслуговуванню абонентів від 03.11.2014 року зазначено, що згідно акту від 03.11.2014 року за адресою: АДРЕСА_5, у зазначеній квартирі зареєстрована ОСОБА_3, без реєстрації проживають ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідно до Довідки № 142 Єдиної абонентської служби Центру обслуговуванню абонентів від 15.09.2015 року зазначено, що за адресою: АДРЕСА_5, зареєстровані ОСОБА_3 (з 1998 р.), ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (з 22.07.2015 року) та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 22.07.2015 року).

На теперішній час ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживають однією родиною за вищевказаною адресою у м. Запоріжжі.

У поясненнях представника ОСОБА_3 ОСОБА_7, зазначено, що оскільки ОСОБА_3 має намір продати квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та у звязку із цим Рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13 січня 2014 року по справі № 22-ц/190/61/14, яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 з матірю ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_6, не може бути виконано, окрім того з огляду на наявність Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14-ц (яке було залишено без змін судом апеляційної та касаційної інстанції), яким було вирішено передати неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батькові ОСОБА_1, сторона зазначає, що на теперішній час є підстави для розяснення рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14-ц, відповідно до заяви наданої представником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_4.

З матеріалів справ встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 проживають та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 у квартирі, яка належить ОСОБА_3.

Факт тривалого проживання дитини у місті Запоріжжі підтверджує, ще й той факт, що ОСОБА_6 є учнем «Школи «Ейдос» у м. Запоріжжі.

Що стосується, рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим, яке набрало законної сили 13.01.2014 року (про визначення місця проживання доньки разом з матірю), то як зазначає ОСОБА_4, воно було ухвалено з урахуванням обставин, які мали місце саме на час ухвалення рішення Ялтинського міського суду АРК від 15.08.13 р., але, на теперішній час дане рішення суду першої інстанції суперечить інтересам дитини, яка бажає проживати саме з батьком. Більше того, Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14 було ухвалено: у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відібрання дитини (саме на підставі рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим, яке набрало законної сили 13.01.2014 року) відмовити. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14 набрало законної сили та залишилось без змін.

Окрім, того Судом, вивчивши всі матеріали справи, встановлено, що відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували реальний намір ОСОБА_2 проживати зі своєю донькою ОСОБА_6 у відповідності та на виконання рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13.01.2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі № 331/4050/14 та в судовому засіданні під час розгляду заяви про розяснення рішення суду було встановлено, що ОСОБА_2 не зверталась до суду для отримання виконавчого листа по виконанню рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим, яке набрало законної сили 13.01.2014 року, і в подальшому до виконавчої служби для відкриття виконавчого провадження чи вчинення будь-яких дій виконавчою службою з метою виконання зазначеного рішення суду.

На теперішній час дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає разом із батьком - ОСОБА_1 у квартирі що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 (матері ОСОБА_1Г.) за адресою: АДРЕСА_4.

Судом встановлено, що донька позивача та відповідача мешкає за зазначеною адресою досить тривалий час, відповідно до чинного законодавства та з метою забезпечення належного виховання та розвитку своєї доньки ОСОБА_1, з метою виконання законного рішення, яке набрало законної сили, щодо передання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на виховання ОСОБА_1, бажає зареєструвати її за місцем свого мешкання у встановленому законом порядку.

Суд, задовольняючи заяву про розяснення рішення суду, врахував надані документи від представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_4 та письмові пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_7, що квартира АДРЕСА_3 у якій зареєстрована ОСОБА_2, але з 05.12.2014 року (у зв'язку із здачею зазначеної квартири в оренду громадянину ОСОБА_10) не проживає, належить на праві приватної власності матері ОСОБА_1 - ОСОБА_9. На теперішній час ОСОБА_3, відповідно до попереднього договору про укладення договору купівлі продажу від 11 серпня 2015 року має намір зазначену квартиру продати. ОСОБА_2 був направлений відповідний лист-вимога про залишення зазначеної квартири у звязку із її продажем. Відповідно до поштового повідомлення № 05453124, зазначений лист-вимога був особисто отриманий ОСОБА_2 12.08.2015 року. Таким чином, в подальшому, при укладанні договору купівлі-продажу обєкту нерухомості, новим покупцем може бути подано позовну заяву про виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2 та доньки, ОСОБА_6, за адресою квартира АДРЕСА_3, що порушить права малолітньої дитини, які охороняються законодавством.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Згідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

У відповідності до ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим, суд за заявою осіб, які брали участь у справі, може постановити ухвалу, в якій роз'яснити рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 221 ЦПК роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

У рішенні Жовтневого районного суду від 22.12.2014 року ОСОБА_1 є не зрозумілим спосіб передачі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на виховання ОСОБА_1.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви про розяснення рішення суду, оскільки дана ухвала не змінює суті рішення, а лише його розяснює, та відповідає інтересам дитини.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 208, 209, 210, 212, 213, 221, 292, 293, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення Жовтневого районного суду від 22.12.2014 р. по справі №331/4050/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про передання дитини на виховання батькові задовольнити.

Розяснити рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р. по справі №331/4050/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про передання дитини на виховання батькові, а саме: що ОСОБА_1 має право здійснити перереєстрацію місця проживання його доньки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з адреси: АДРЕСА_1 (місце проживання ОСОБА_2В.) за місцем реєстрації та проживання батька, ОСОБА_1, якому згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 р., яке набрало законної сили передано на виховання ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_4.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В. Антоненко