АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8217/15 Справа № 183/2861/15 Головуючий у 1 й інстанції - Дубовенко І. Г. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2015 року, в забезпечення позову ОСОБА_5 накладений арешт в межах заявлених позовних вимог на автомобіль Hyunday Tucsom, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1.

ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу, де ставить питання про її скасування.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля.

В забезпечення позову, ОСОБА_5 просила накласти арешт на вказаний автомобіль.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції прийшов до висновку, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

З таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вживаючи заходи забезпечення позову, необхідно враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У зв'язку з цим суд чи суддя повинні роз'яснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати застави.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно доп.4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Прийнявши заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, суд не звернув уваги на те, що ця заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України щодо змісту заяви про забезпечення позову. В заяві про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль ОСОБА_4, заявник не обґрунтувала та не довела необхідність застосування такого заходу. позивач не зазначив і не надав докази, які б свідчили про неможливість відповідача виконати рішення, в разі задоволення позову та з яких причин.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів тощо.

Між тим, суд першої інстанції не врахував наведені недоліки заяви, які перешкоджають вирішенню питання про застосування заходів забезпечення позову, і не вирішив питання про повернення заяви позивачу на підставі ч. 8 ст. 153 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що власник автомобіля може розпорядитися спірним автомобілем не є підставою, в даному випадку, для застосування такого заходу забезпечення позову.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу районного суду скасувати і передати питання про забезпечення позову на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді: