У Х В А Л А

16 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року ОСОБА_4 просить скасовувати ухвалу суду касаційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статей 49-2, 43 КЗпП України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що рішення профспілкового органу від 26 березня 2014 року та за повторним зверненням відповідача рішення профспілкового органу від 28 березня 2014 року не містить обґрунтованої відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору. У таких випадках власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно визнав таке звільнення законним, оскільки відповідач дотримався інших установлених законодавством вимог для звільнення.

У наданих для порівняння ухвалах:

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року суд касаційної інстанції виходив із того, що відповідач незаконно звільнив позивачку з роботи, не запропонувавши ОСОБА_5 наявні вакантні посади, а тому числі і вакантну посаду старшого викладача на 0,25 ставки, яку обіймав ОСОБА_6 за трудовим договором, строк дії якого закінчувався 1 вересня 2009 року та не отримавши згоду профспілки на звільнення позивачки;

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2012 року суд касаційної інстанції виходив із того, що попередня робота працівника із врахуванням його моральних якостей не може бути підставою для відмови власником у пропозиції працівнику іншої наявної роботи, перед його звільненням з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Така робота має бути запропонована за відповідною спеціальністю, кваліфікацією, досвідом трудової діяльності та станом здоров'я;

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 грудня 2012 року суд касаційної інстанції виходив із того, що оскільки на ОСОБА_3, яка є профорганізатором у відповідача, поширюються гарантії встановлені статті 252 КЗпП України, а передбачений цією статтею порядок звільнення працівника не був дотриманий, то суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив поданий позов;

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що відповідачем рішення профспілкової організації звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпПУкраїни не можливе, а також суд вдався до оцінки обґрунтованості відмови профспілкового органу у наданні згоди на звільнення позивача, чим вийшов за межі своєї компетенції;

- Верховного Суду України від 15 червня 2011 року, як суд касаційної інстанції виходив із того, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки змісту виписки з протоколу, зокрема відповідності таких результатів голосування висновку про надання згоди на звільнення та обгрунтованості прийняття рішення про згоду, хоча за звільнення з роботи позивачки більшість осіб не проголосувала.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюка

Н.П. Лященко