Справа № 127/2716/15-ц Провадження № 22-ц/772/1497/2015Головуючий в суді першої інстанції Волошин С. В.
Категорія 50Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

В квітні 2015 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1 000 грн. на кожну дитину, починаючи з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 3 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1 200 грн. щомісячно, тобто по 600 грн. на кожну дитину, з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 17.02.2015 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення суду в межах суми аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 800 грн. щомісячно, тобто по 400 грн. на кожну дитину.

Зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції встановив, що з 28 січня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 9 серпня 2012 року (а. с. 3).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є відповідач ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 13 лютого 2015 року та серії НОМЕР_2 від 26 грудня 2008 року (а. с. 5, 6).

Діти проживають разом з матір'ю - позивачем ОСОБА_2, що підтверджується довідкою МКП ЖЕК № 15 від 16 лютого 2015 року № 320/Д (а. с. 7).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд зобов'язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині 1 статті 182 СК України: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач має нормальний стан здоров'я, є молодою особою працездатного віку. Із пояснень відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що він працює неофіційно та отримує неофіційний дохід в розмірі 1 500 грн., а також має випадкові тимчасові заробітки. Тобто відповідач має можливість матеріально утримувати своїх дітей, що є його обов'язком відповідно до ст. 180 СК України.

Отже, суд першої інстанції відповідно до вищенаведених вимог закону, врахувавши задовільний стан здоров'я дітей та їх матеріальне становище; те, що дівчинка має вік 7 років, а хлопчик - 6 років; діти не мають власного заробітку чи доходу, знаходяться на утриманні матері, а також - задовільний стан здоров'я відповідача; його матеріальне становище, невеликий розмір його неофіційного доходу; відсутність у нього на утриманні інших осіб, прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно.

Доводи апеляційної скарги відповідача обґрунтовані тим, що він не в змозі сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1200 грн. щомісячно, оскільки така сума для нього є завеликою; з квітня місяця 2015 року він офіційно працює у ТОВ «Ультра Вуд Компані», де його посадовий оклад складає 1500 грн.; додаткового заробітку він не має, оскільки зайнятий на роботі повний робочий день.

До апеляційної скарги відповідачем додано довідку ТОВ «Ультра Вуд Компані» про те, що він працює на посаді робітника деревообробного цеху з 01 квітня 2015 року з окладом 1 500 грн.

Однак дана довідка видана 9 квітня 2015 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач позов визнавав частково - в розмірі по 600 грн. на кожну дитину. У своїх поясненнях суду відповідач пояснював, що він працює неофіційно водієм автопогружчика в Об'єднаному товаристві «Деревообробний завод» та отримує неофіційну заробітну плату в сумі 1500 грн., а також інколи має випадкові додаткові заробітки.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повідомляв суд першої інстанції про те, що з 1 квітня 2015 року він офіційно працевлаштований.

За таких обставин, висновок суду про стягнення аліментів з відповідача саме у твердій грошовій сумі є вірним.

Відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України в зв'язку зі зміною його матеріального стану.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки її доводи є необґрунтованими і спростовуються вищенаведеним.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.С. Марчук

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська