У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мері Кей (Україна) лімітед» про стягнення доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він з 17 квітня 2006 року по 12 вересня 2014 року працював у відповідача на посаді юрисконсульта. У період 10 вересня 2013 року по 12 вересня 2014 року разом зі своєю основною роботою позивач виконував обов'язки тимчасово відсутнього працівника - начальника юридичного відділу. Проте відповідач не здійснював доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, чим на думку позивача, порушив вимоги ст. 105 КЗпП України.

При цьому, позивач зазначає, що наказ про виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника не складався, а інформація про покладання обов'язків та їх попередньо погоджений перелік містився у службовому листі працівника департаменту персоналу і адміністрації працівникам відповідача та у документі, що був вкладений у це повідомлення.

Позивач зазначає, що 21 серпня 2013 року ним було порушено питання щодо здійснення з боку відповідача доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, проте, наприкінці грудня 2013 року йому було відмовлено у здійсненні вказаної вище доплати.

З урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 223 020,00 грн в рахунок доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що жодного наказу про виконання позивачем обов'язків начальника юридичного відділу на час перебування останньої у відпустці по догляду за дитиною не видавалося, а також не видавалося наказу про виплату позивачу грошової винагороди за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2124/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова