АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/365/2015 Головуючий в І інстанції: Чирський Г.М.
Категорія:43 Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 04 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан І.А.
Суддів:Радченка С.В.
Колісниченка А.Г.
При секретарі:Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину квартири, а також за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа: Новокаховська міська рада Херсонської області, про визначення порядку користування власністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7, третя особа: КП «Новокаховське ЖЕУ» про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 виділити їй у користування кімнату загальною площею 16,7 кв.м. та терасу загальною площею 4,7 кв.м., а інші дві кімнати площею 10,8 кв.м. та 11 кв.м. залишити в користування, відповідачки, залишивши у спільному користуванні кухню, ванну, вбиральню, коридор та вхід у квартиру, а також розділити особові рахунки по оплаті витрат по утриманню зазначеної квартири між нею та відповідачкою.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_5 посилалася на те, що згідно свідоцтва про право власності, виданого 02 березня 1995 року виконавчим комітетом Новокаховської міської ради Херсонської області народних депутатів, їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. З 2001 року вона знаходилась за межами України на заробітках, іноді приїздила в Україну, де проживала за зазначеною адресою, та матеріально допомагала своїй дочці ОСОБА_7 На початку грудня 2012 року вона повернулась до України на постійне місце проживання, проте відповідачка стала чинити перешкоди у користуванні власністю. У зв'язку з тим, що іншого місця проживання вона не має, вона вимушена звернутись до суду з позовом про визначення порядку користування власністю.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 червня 2013 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визначено між співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 порядок користування квартирою АДРЕСА_1 відповідно до якого виділено ОСОБА_5.в користування кімнату площею 16,7 кв.м. та терасу площею 4,7 кв.м.; виділено ОСОБА_7 в користування кімнати площею 11,8 кв.м., та 10,8 кв.м.; кухню, ванну кімнату, коридор та вхід у квартиру - залишено в загальному користуванні співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Розділено між співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 особові рахунки по оплаті витрат по утриманню квартири АДРЕСА_1 відповідно до встановленого порядку користування.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10 вересня 2013 року рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 червня 2013 року в частині визначення порядку користування житлом змінено, залишено терасу площею 4,7 кв.м. у загальному користуванні співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Рішення суду в частині поділу особового рахунку скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні позову про поділ особового рахунку.

В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 10 вересня 2013 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визначення порядку користування власністю скасовано і справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення апеляційного суду Херсонської області від 10 вересня 2013 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про розподіл особових рахунків залишено без змін.

У січні 2014 року ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частину квартири. Посилаючись на вищезазначені обставини, а також на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 червня 2013 року та на рішення апеляційного суду Херсонської області від 10 вересня 2013 року, а також зазначаючи, що відповідачка змінила замки на вхідних дверях до квартири, чим чинить ОСОБА_5 перешкоди у користуванні власністю, ОСОБА_6 просила суд: усунути ОСОБА_5 перешкоди, які чинить ОСОБА_7 в користуванні квартирою, шляхом передачі ключів від вхідних дверей та вселення; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на спірну квартиру; визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири; стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судові витрати.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 червня 2014 року цивільну справу за позовом ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частину квартири об'єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визначення порядку користування власністю.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 жовтня 2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Новокаховську міську раду Херсонської області.

Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа - Новокаховська міська рада Херсонської області про визначення порядку користування власністю задоволено. Вирішено: - визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділити у користування ОСОБА_5 житлову кімнату «5» площею 16,7 кв.м., зробивши її ізольованою, та терасу «7» площею 1,4 кв.м. Виділити у користування ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 житлову кімнату «4», площею 10,8 кв.м. та житлову кімнату «6» площею 11,8 кв.м., зробивши її ізольованою. Залишити у загальному користуванні співвласників коридор «1» площею 5,0 кв.м., кухню «2» площею 5,9 кв.м., санвузол «3» площею 3,7 кв.м.;

- зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 провести за адресою: АДРЕСА_1 наступні переобладнання: закласти дверний отвір між кімнатою «5» (площею 16,7 кв.м.) і кімнатою «6» (площею 11,8 кв.м.) та виконати дверний отвір з коридору «1» (площею 5,0 кв.м.) в житлову кімнату «6» (площею 11,8 кв.м.).

Позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частину квартири задовольнити частково.

Усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_7 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_5, шляхом передачі останній ключів від вхідних дверей та вселення її у зазначену квартиру.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7на користь ОСОБА_5 судові витрати : по сплаті судового збору у розмірі 310,602 грн.; за проведення будівельно-технічної експертизи № 57 від 22.08.2014 р. у розмірі 3 300,00 грн.; на правову допомогу у розмірі 2 232,49 грн., а всього - на загальну суму 5 843,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору при подачі заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 121,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частину квартири, а також в частині часткового задоволення вимог про стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат по сплаті за надання правової допомоги незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про припинення прав спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частину квартири скасувати і ухвалити нове, яким припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_5 право власності ? частину вищезазначеної квартири. Змінити рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судових витрат на надання правової допомоги та збільшити їх розмір з 2 232,49 грн. до 4 000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_7 на її користь понесені нею судові витрати, пов'язані з оскарженням рішення суду першої інстанції, які включають в себе судовий збір та витрати на надання правової допомоги.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визнання за позивачем права власності на ? її частину, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог в цій частині, оскільки розподіл спірної квартири з організацією двох ізольованих квартир, які б відповідали діючій нормативно-технічній документації, є неможливим, а вимог щодо одержання грошової компенсації за виділ частки від сторін не надходило.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 березня 1995 року виконавчим комітетом Новокаховської міської Ради народних депутатів, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.8).

ОСОБА_8 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_8».

Згідно довідки, виданої комунальним підприємством «Новокаховське житлово-експлуатаційне управління» від 26 грудня 2012 року, в спірній квартирі прописані ОСОБА_5, ОСОБА_7, та неповнолітні ОСОБА_9, ОСОБА_10.(а.с.10).

Відповідно до технічного паспорту, спірна квартира розташована на першому поверсі двохповерхового будинку та складається з трьох кімнат, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., з яких одна кімната - 10,8 кв.м., друга - 16,7 кв.м., третя кімната - 11,2 кв.м., та окремих підсобних приміщень (кухня, коридор, ванна кімната, тераса) ( а.с.40-42).

Із висновку будівельно-технічної експертизи №57 від 22 серпня 2014 року вбачається, що провести розподіл квартири АДРЕСА_1 з організацією двох ізольованих квартир, у складі житлової кімнати та підсобних приміщень (як мінімум: кухня, ванна кімната (душова), вбиральня (або суміщений санвузол), передпокій, комора чи вбудована шафа), які б відповідали діючій нормативно-технічній документації не представляється можливим (а.с.18-30).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник , який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Приймаючи до уваги, що технічний виділ належної позивачу частини квартири в натурі є неможливим і питання щодо відшкодування компенсації вартості частки квартири під час виділу її в натурі між співвласниками не вирішувалося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визнання за позивачем права власності на ? її частину. Зазначені обставини є підставою для встановлення порядку користування квартирою між співвласниками.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів враховує положення п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, згідно з яким квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири; у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Колегія суддів вважає, що таке рішення суду прийнято в інтересах обох співвласників та буде сприяти вирішенню конфлікту між сторонами.

Посилання апелянта на те, що без задоволення зазначених вимог вона не має можливості отримати Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що перешкоджає вільно розпоряджатися належним їй майном, колегія суддів до уваги не приймає як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду в частині часткового задоволення вимог про стягнення на користь позивача витрат на надання правової допомоги в сумі 2 232,49 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», якими передбачено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В договорах №22 від 26 грудня 2012 року та № 83 від 12 грудня 2013 року про надання правової допомоги між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зазначено, що адвокат приймає на себе зобов'язання представляти права та законні інтереси клієнта в суді та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору, з усіма правами представника, які передбачені ЦПК України у зв'язку із зверненням клієнта до суду у справах «про визначення порядку користування власністю та розподілу особових рахунків» та «про усунення перешкод в користуванні власністю, припинення спільної сумісної власності та виділення в натрі 1/2 частини в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим Договором визначається у відповідному розрахунку, який є невід'ємним додатком до цього договору (додаток № 1) і свідчить про виконання сторонами своїх зобов'язань ( п.п. 1.1., 1.2., 4.2. Договорів) (а.с.48-49, справа №661/53/14ц, а.с. 39-40).

Із розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу вбачається, що витрати на правову допомогу полягали у наданні консультацій, підготовці та складанні процесуальних документів, ознайомленні з матеріалами справи та у представництві клієнтів в суді і всього складали 8 076,20 грн., з яких було сплачено 4 000,00 грн.(а.с.70-72). Суд першої інстанції надав обґрунтований аналіз зазначеному розрахунку.

Зважаючи на часткове задоволення заявлених вимог та враховуючи, що витрати на правову допомогу полягали у наданні консультацій, підготовці та складанні процесуальних документів, ознайомленні з матеріалами справи та у представництві клієнтів в суді, які у встановленому законом порядку позивачем не доведені, а також виходячи з граничних розмірів компенсації витрат на правову допомогу,розумності цих витрат, їх відповідності та складності, обсягу, характеру наданої правової допомоги, витраченого часу, колегія суддів вважає, що стягнута судом сума витрат на правову допомогу у розмірі 2 232,49 грн. є обґрунтованою, а тому підстави скасування або зміни рішення суду в цій частині відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції під час вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу безпідставно застосував постанову Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», оскільки існує Закон України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який необхідно було застосувати під час вирішення даного питання, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року та Закон України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI на даний час є чинними і не застосування судом саме Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI не може бути підставою визнання рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу необґрунтованим.

Інші доводи апеляційного скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегією суддів до уваги не приймаються, як такі, що не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині, що оскаржується, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні, і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2014 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог про припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на ? частину квартири, а також в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді