Справа № 161/1924/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/1275/15 Категорія: 59 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 15 липня 2015 року,

встановила:

В лютому 2015 року позивч ОСОБА_3 звернувся в суд з указаним позовом покликаючись на те, що у зв»язку з наявною заборгованістю за кредитним договором 15.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис, згідно з яким пропонується звернути стягнення на належні йому земельну ділянку і житловий будинок в АДРЕСА_1. Вважаючи, що при вчиненні виконавчого напису допущено порушення вимог закону, просив визнати його таким, що не підлягає до виконання.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15.07.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відповідність виконавчого напису вимогам закону в зв'язку із безспірністю сум заборгованості, наявністю необхідних документів для вчинення виконавчого напису.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що 12.04.2007 року між ОСОБА_3 та ТзОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір № 130/ФКВ-07 (а.с. 9-15).

На виконання п. 3.4 цього договору, 12.04.2007 року сторони підписали іпотечний договір № 130/Zквіп-07 (а.с. 16-20), згідно з яким в іпотеку банку було передано належний позивачу житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 06.09.1999 року, виданого на підставі рішення виконкому Липинської сільської ради від 26.08.1999 року № 16, та земельну ділянку площею 0,19 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю виданого 02.09.1999 року Липинською сільською радою на підставі рішення Липинської сільської ради від 25.09.1997 року.

У зв'язку з невиконанням боржником зобов»язань за кредитним договором , рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.12.2011 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості постановлено стягнути на користь ПАТ Дельта-Банк 1 710 311,84 грн. заборгованості за кредитним договором, в т.ч. тіло кредиту (а.с. 39-42).

Банком було пропущено строк пред»явлення виконавчого листа у цій справі до виконання.

На даний час рішення суду не виконано.

15.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис, яким звернено стягнення на вищевказане нерухоме майно для задоволення за рахунок його реалізації вимог стягувача ПАТ Дельта Банк, до якого перейшли права первісного кредитора на підставі договору про передачу активів та кредитних зобовязань від 12.04.2007 року, в розмірі 3 421 968,22 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 2500 грн. (а.с. 47).

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06. 1999 року № 1172 (далі - Перелік), для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надсилав ОСОБА_3 повідомлення-вимогу щодо усунення порушень зобов'язання за кредитним договором (а.с. 106-107).

Для вчинення виконавчого напису в підтвердження наявності заборгованості відповідачем було подано нотаріусу документи відповідно до п. 1 Переліку, а саме: оригінал іпотечного договору; оригінал договору про іпотечний кредит; розрахунок заборгованості за кредитним договором; заяву про вчинення виконавчого напису; повідомлення боржника та іпотекодавця про невиконання зобов'язань за кредитним договором та про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 89-110)

Після отримання досудової вимоги ОСОБА_6 жодних претензій щодо наявності заборгованості чи її розміру ні приватному нотаріусу, ні банку не пред'являв.

Та обставина, що банк у вимогах про виконання зобов»язань у різні періоди зазначав різний розмір заборгованості ніяким чином не впливає на можливість вчинення виконавчого напису, оскільки правове значення має наявність документа про безспірність вимоги, передбаченого Переліком, який банком був наданий.

Оскільки у цьому Переліку не визначено, які саме документи указують на безспірність вимоги, Банк не порушив закону, визнавши таким документом розрахунок заборгованості. За таких обставин апелянт безпідставно указує про порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», який у спірних правовідносинах застосуванню не підлягає.

Доводи апелянта про порушення нотаріусом встановленого ст.88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку та настання у Банку права вимоги у грудні 2007 року спростовуються наступним.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2011 року постановлено стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за даним кредитним договором.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Таким чином, пред»явленням позову про стягнення заборгованості перервано строк позовної давності, відтак, виконавчий напис від 15.10.2014 року вчинений в межах установленого трирічного строку.

Апелянт помилково вважає вчинення виконавчого напису повторним стягненням заборгованості за кредитним договором у зв»язку з постановленням 16.11.2011 року Луцьким міськрайонним судом заборгованості за кредитним договором. Зокрема, правова природа звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки є відмінною від вимог про стягнення заборгованості, і являє собою позасудовий спосіб задоволення вимог банку у зв»язку з порушенням боржником зобов»язань за кредитним договором. Наявність рішення про стягнення з позичальника на користь банку кредитної заборгованості за кредитним договором не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання кредитного зобов'язання та не позбавляє банк права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (Постанова Верховного Суду України від 04.09.2013 р. у справі № 6-73цс13).

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що іпотечний договір укладено 12.04.2007 року. Перед укладенням цього договору Липинською сільською радою Луцького району ОСОБА_3 надано дозвіл на передачу будинку в іпотеку. У цьому рішенні зазначено про гарантування прав неповнолітнього сина ОСОБА_7.(а.с.78).

Малолітня ОСОБА_8 народилась і була зареєстрована у спірному будинку після укладення договору (а.с.16-19, 24-28). Вчинення виконавчого напису є похідним від чинності іпотечного Договору, який на даний час ніким не оспорений і не скасований, відтак, реєстрація на даний час малолітньої дитини не позбавляє Банк скористатись правом позасудового задоволення своїх вимог у зв»язку з порушенням позичальником ОСОБА_3 зобов»язань за кредитним договором, унаслідок чого заборгованість становить 3 421 968.22 грн.(а.с.105).

Вимоги апелянта про застосування практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не грунтуються на положеннях ст. 360-7 ЦПК України.

Крім цього, виходячи із предмету спору у даній справі та положень Закону України «Про нотаріат», суд перевіряє законність вчиненого виконавчого напису виходячи із дотриманням нотаріусом порядку його вчинення. При цьому суд ураховує, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Встановивши у справі, яка переглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі N 6-158 цс15.

Вказівка суду у мотивувальній частині рішення про можливість вчинення виконавчого напису поза межами нотаріального округу, в той час як позивач цього не оспорював, не має правового значення при вирішенні указаного спору та ніяким чином не впливає на правильність рішення суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 15 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: