АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», поданою через представника Доценка Олександра Сергійовича, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне районне управління» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди,

в с т а н о в и л а :

у червні 2014 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило зобов'язати останню виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2008 року, стягнути згідно з умовами мирової угоди примусово з відповідача на їх користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 707, 91 доларів США, що еквівалентно 150 281, 20 грн. та 49 792, 47 грн. посилаючись на те, що відповідач не виконує умови мирової угоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа № 753/11588/14-ц Апеляційне провадження 22-ц-796/1237/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що судом неправильно визначено предмет позову, оскільки вони не просили стягнути борг, а ставили вимоги про спонукання відповідача до виконання умов мирової угоди в натурі. Суд не врахував, що мирова угода є цивільно - правовим договором, оскільки вона не містить атрибутів виконавчого документу, та що ст. 16 ЦК України не обмежено коло засобів захисту порушеного права. Крім того, обов'язковість виконання судових рішень не обмежена позовною давністю.

У судовому засіданні представник апелянта Доценко О.С. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2008 року затверджено положення мирової угоди, укладеної між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2, згідно з якою остання прийняла на себе зобов`язання протягом 18 місяців повністю погасити заборгованість перед ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом сплати грошових коштів відповідно до визначеного сторонами графіку. Такий графік було встановлено сторонами щодо сплати щомісячних платежів з 10.12.2008 року по 10.05.2010 року.

Проте, мирова угода у повному обсязі боржником не виконана.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, затверджена судом мирова угода є правочином, проте позивач звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

Ухвалою суду було визнано мирову угоду, укладену між сторонами та провадження у справі закрито.

Тобто сторони не уклали цивільний договір, а шляхом взаємних поступок врегулювали спір, який виник через невиконання позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконаня рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Ухвала про визнання мирової угоди є судовим рішенням, яке за своїм змістом підлягає примусовому виконанню.

Стягувач у випадку невиконання боржником умов мирової угоди у добровільному порядку має право звернутися до суду із заявою про видачу виконавчого листа та пред`явити такий виконавчий лист до органів виконавчої служби.

Строки звернення виконавчих листів до виконання, порядок звернення та питання проведення виконавчих дій врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції не врахував зазначених положень закону та помилково виходив з того, що ухвала суду про визнання мирової угоди є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено свободу договору, а відтак втручання судових органів в укладення договору між сторонами законом не передбачено, а тому визнання мирової угоди є одним із способів врегулювання спору, а не новим договором.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Чинним законодавством не передбачено як спосіб захисту порушеного права розгляд вимог про спонукання до примусового виконання судового рішення.

Оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Такий строк підлягає застосуванню лише у випадку, якщо судом встановлено, що право позивача порушено, але ним пропущено встановлені законом строки на звернення з вимогою про захист цього порушеного права.

Оскільки встановлено, що позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, судом першої інстанції помилково відмовлено у позові за пропуском строку позовної давності.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне районне управління» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді