Справа № 442/6448/12 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/1744/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника Вороблевицької сільської ради Дрогобицького

району Львівської області Копанської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа Вороблевицька сільська рада Дрогобицького району Львівської області про зобов"язання відповідача відновити незаконно знесену межу і встановити її відповідно до абрису земельно - кадастрової документації Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року провадження у справі закрито.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказано, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, проте дане питання мало б вирішуватись на стадії відкриття провадження по справі, чим порушено вимоги ст. 122 ЦПК України.

Також апелянт зазначає, що експертизою від 12.11.2014 року встановлено, що площа земельної ділянки, якою володіє ОСОБА_3, що знаходиться по вул. Миру, 31 в с. Вороблевичі Дрогобицького району Львівської області не відповідає розмірам площ, які були встановлені і закріплені межовими знаками згідно державних актів на право власності на земельну ділянку державних актів серія ЯМ №12297 та серія ЯМ №122298. Відповідно до закріплених межових знаків, згідно державних актів ЯМ №12297 та серія ЯМ №122298 встановлене місце межі між земельною ділянкою позивача і земельною ділянкою відповідача не змінилось. Фактично закріплені межові знаки на земельній ділянці відповідача не відповідають межовим знакам, які закріплені у вищевказаних державних актах. З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3, Копанської Н.С. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що питання щодо встановлення межі земельних ділянок віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів, а відтак вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з роз»ясненнями п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», п. 3 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних , житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 15 ЦПК).

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із цивільних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення такого захисту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з роз»ясненнями п.7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спори , що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб»єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК розглядається в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що за наявними у справі даними ніхто зі сторін, про що вони підтвердили в судовому засіданні, із заявою до Вороблевицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, як до органу місцевого самоврядування, уповноваженого вирішувати спори щодо встановлення, відновлення межі, не звертались і рішення з цих питань органом місцевого самоврядування не приймались.

А відтак, з врахуванням того, що питання щодо встановлення межі земельних ділянок віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, суд прийшов до висновку, що вказаний спір не підлягає до розгляду судом в порядку цивільного судочинства, такий спір повинен розглядатися органом місцевого самоврядування, рішення якого може бути оскаржене у судовому порядку. У зв»язку з наведеним суд першої інстанції роз»яснив позивачу, що з вимогою про встановлення меж слід звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади для отримання відповідного рішення.

Оскільки за змістом ст. 124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами безпосередньо до суду, суд першої інстанції не вправі був закривати провадження лише з тієї підстави, що вимоги, зазначені у позові, повинні розглядатися органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади.

Такий висновок суду першої інстанції суперечить вищезазначеному законодавству, порушує право позивача на звернення безпосередньо до суду за захистом, на його думку, порушених прав, оскільки позивач не позбавлений права звернутися безпосередньо до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У зв»язку з вищенаведеним оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п.4 ч.2 ст. 307, ст.ст. 311, 313, п.2 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року - скасувати, справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.