Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/239/15 Головуючий у 1-й інстанції Гончаренко П.П.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Запорізької області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року в справі за позовом Запорізького міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, третя особа: Державна інспекція сільського господарства у Запорізькій області, Обслуговуючий садівничий кооператив "Гриф-2006", Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", про визнання недійсним та скасування державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та повернення її власнику, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Головного управління Держземагентства у Запорізькій області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та повернення її власнику.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за перевіркою спеціалістів Держінспекції сільського господарства в Запорізькій області встановлені порушення земельного законодавства при виділенні земельних ділянок на території Долинської сільської ради. В результаті Розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2007 року № 2/51, членам ОСК "Гриф-2006" було передано у власність земельні ділянки за рахунок земель ОСК "Гриф-2006", зокрема ОСОБА_2, для ведення садівництва. Зазначене розпорядження було скасовано Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. У подальшому, на підставі зазначеного Розпорядження, ОСОБА_2, було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 703042, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 52 від 20.03.2007 року.

Посилаючись на вищевикладене прокурор вважає, що ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку в порушення норм ст.ст. 118, 123 ЗК України, у зв'язку з чим державний акт серії ЯГ № 703042 підлягає визнанню недійсним,оскільки ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку, яка не перебувала у її користуванні, на підставі технічної документації із землеустрою та без розроблення проекту землеустрою.

Надалі ОСОБА_2 продала а спірну земельну ділянку за договором купівлі- продажу ВЕХ № 419129 від 30.08.2007 року ОСОБА_3, який на даний час є її власником.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.08.2007 року, ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 276082 від 11.10.2007 року.

Виходячи з вищевикладеного, прокурор просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ № 703042, виданий ОСОБА_2, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 276082, виданий ОСОБА_3; скасувати запис про державну реєстрацію вказаних державних актів; витребувати у ОСОБА_3 спірну земельну ділянку, розташовану на території Долинської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення садівництва, площею 0,1000 га. (кадастровий номер :12:001:0618) на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року у задоволені позову відмовлено.

На зазначене рішення суду перший заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції про відмову про задоволення позовних вимог не відповідає зазначеним положенням закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на його недоведеність, оскільки право власності на земельну ділянку, яке має абсолютний характер і є непорушним, виникло у ОСОБА_3, на підставі угоди купівлі-продажу від 30.08.2007 року, яка відповідно до встановленої ст. 204 ЦК України презумпції є правомірною і враховуючи, що право власності на вказану ділянку на момент її відчуження належало продавцю ОСОБА_2 на підставі державного акту серії ЯГ №703042, зареєстрованого 20.03.2007 року за № 52, за таких обставин правових підстав для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_3, та витребування земельної ділянки не має.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статей 215, 216 ЦК України - якими встановлені підстави визнання правочину недійсним та правові наслідки недійсності правочину, на статтю 388 ЦК України, якою передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Та на приписи статей 116, 126 ЗК України, якими передбачені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності; порядок оформлення речових прав на земельну ділянку та на статтю 152 ЗК України, якою визначені способи захисту прав на земельні ділянки та п. 12 Перехідних положень ЗК України (що діяли на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якого до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність та земель, зазначених в абзаці 3 цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади та на пункт 6 статті 20 Закону України ""Про землеустрій"" за змістом якого місцева державна адміністрація погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним Кодексом України та Законом України ""Про землеустрій"", щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини.

Крім того, при вирішенні спору суд першої інстанції посилався на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року - на статтю 1 Першого протоколу Конвенції, згідно якої кожна фізична чи юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, та на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення від 30 червня 2006 року в справі ""Федоренко проти України"", рішення від 24 червня 2003 року в справі ""Стретч проти Сполученого Королівства"".

Взявши до уваги приписи статті 41 Закону України ""Про місцеві державні адміністрації"", суд, посилаючись на те, що Голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації є юридичним фактом виявлення волі органу місцевої державної влади.

Відмовивши прокурору в задоволенні позову, суд виходив з того, що скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.20007 року № 2/51 не може бути підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності на земельну ділянку наступними власниками цієї ділянки, суд посилався на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки у ОСОБА_2 був Державний акт на право власності на земельну ділянку, який був належним чином зареєстрований. На момент укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, земельна ділянка під арештом, забороною або у спорі не знаходилася, договори сторонами укладалися нотаріально. Суд, відмовивши прокурору в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що доводами позову та доданими до матеріалів справи доказами прокурором не доведена незаконна поведінка відповідачів при набутті права власності на спірну земельну ділянку.

За доводами апеляційної скарги першого заступника прокурора Запорізької області суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2007 року № 2/51 членам ОСК "Гриф-2006" було передано у власність земельні ділянки за рахунок земель ОСК "Гриф-2006", зокрема ОСОБА_2 (кадастровий номер :12:001:0618), для ведення садівництва.

На підставі зазначеного розпорядження, ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №703042, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 52 від 20.03.2007 року, в подальшому ОСОБА_2 продала спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу ВЕХ № 419129 від 30.08.2007 року ОСОБА_3, який є її власником.

На підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2007 року, ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 276082 від 11.10.2007 року.

Також судом встановлено, що на підставі проведеної перевірки за участю спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області встановлені порушення земельного законодавства при виділенні земельних ділянок на території Долинської сільської ради Запорізького району, що підтверджується Актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04.01.2012 року та від 28.03.2014 року.

Позивач вказував, що порушення вимог чинного законодавства було встановлено лише у 2012 році результатом вказаної перевірки, у зв'язку з чим, прокурор вважає, що заявив позов у межах встановленого трирічного строку позовної давності.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2007 року № 2/51 ""Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК ""Гриф-2006"" у власність земельних ділянок для ведення садівництва"" - скасоване. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідач та представник третьої особи -ОСК ""Гриф-2006"" - як при розгляді справи в суді першої інстанції, так і в письмовому клопотанні до суду апеляційної інстанції заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк для звернення до суду за захистом права.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення правильно зазначив, що в судових засіданнях встановлено, що посилання відповідачів та третьої особи на пропущені позивачем строки позовної давності є безпідставними, так як до матеріалів справи долучено Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року за апеляційною скаргою ОСК ""Гриф 2006"" на постанову Запорізького окружного адміністративного суду по справі за позовом Запорізького природоохоронного міжрайонного прокурора до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа: ОСК ""Гриф 2006"" про скасування розпорядження, в якій було встановлено, що строки звернення до суду не були пропущені, у зв'язку з тим, що позивач звернувся з позовом через відхилення протесту від 09.12.2011 року.

Також при апеляційному розгляді справи встановлено, що є таке, що набрало законної сили судове рішення - постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 18.04.2012 року, залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 року - в справі за позовом прокурора про визнання протиправним та скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації № 32 від 22.01.2007 року ""Про внесення змін в розпорядження голови райдержадміністрації № 14/526 від 22.12.2006 року про затвердження проекту відведення та передачу в дострокову оренду земельної ділянки ОСК ""Гриф-2006"", яким задоволено позовні вимоги прокурора. Зазначене вбачається з пояснень представника апелянта та зі змісту письмового клопотання ОСК ""Гриф-2006"" від 24.02.2015 року про зупинення провадження в даній справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

За змістом пункту "б" частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 21 Закону України ""Про основи містобудування"" визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно з частиною 2 статті 12 Закону України ""Про планування і забудову територій"" сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

У відповідності до пункту 12 розділу X ""Перехідні положення"" ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

При вирішенні спору в даній справі є судове рішення, яке набрало законної сили-постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року, залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року. Цією постановою розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2007 року № 2/51 ""Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК ""Гриф-2006"" у власність земельних ділянок для ведення садівництва"" скасоване. Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що судом встановлено, що межі земельних ділянок, передані безоплатно у власність членам ОСК ""Гриф-2006"" в натурі (на місцевості) не встановлювалися, безоплатна передача земельних ділянок відбулася без погодження відповідних проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і взагалі проекти землеустрою відсутні. Обов'язковою вимогою для безоплатної передачі громадянам земельних ділянок (згідно вимог статті 118 ЗК України) є те, що земельна ділянка повинна знаходитися у користуванні такого громадянина. Зі змісту даної ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду вбачається, що судом встановлено, що 29.12.2011 року Головним управлінням Держкомзему у Запорізькій області винесено наказ № 180, яким скасовано висновок державної землевпорядної експертизи щодо відведення земельної ділянки площею 4, 0559 га в дострокову оренду ОСК ""Гриф-2006"" для ведення колективного садівництва .

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2007 року № 2/51 ""Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК ""Гриф-2006"" у власність земельних ділянок для ведення садівництва"" (яке було скасоване), передані членам ОСК ""Гриф-2006"" земельні ділянки не знаходилися в користуванні громадян, оскільки передавалися в оренду саме ОСК ""Гриф-2006"".

Відповідно до частини 1 статті 125, частини 1 статті 126 ЗК України право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

За роз'ясненнями п.2 постанови ВСУ № 7 від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень ст.ст.8,124 Конституції, ст.ст. 26,30,87-90,97,100,102,118,123,128, 143-146,149,151,153-158,161, 210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки, є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

За вимогами ст. 140 ЗК України визначено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в передбаченому законом порядку, а не коли особа набула право на земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке було прийняте з порушенням вимог закону.

Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься у висновках ВСУ України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), які є обов'язковими для застосування усіма судами України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ, який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України був виключений.

Разом з тим, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

З огляду на правила п.5 зазначених Прикінцевих та перехідних положень, доводи відповідача про сплив позовної давності у даному випадку не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання у судовому рішенні на положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так і наведених у скарзі рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення від 30 червня 2006 року в справі "Федоренко проти України", рішення від 24 червня 2003 року в справі "Стретч проти Сполученого Королівства", не є обґрунтованими, враховуючи, що фундаментальним принципом застосування судового прецеденту є те, що судове рішення, яке використовується як прецедент, має бути ухвалене у спорі, який аналогічний спору, що фактично розглядається.

Між тим, аналіз та оцінка встановлених по розглянутій справи обставин свідчать, що обставини наведених в апеляційній скарзі рішень, як судових прецедентів, є різними.

Отже, відмовляючи в задоволені позову прокурора, суд першої інстанції не врахував, що в силу приписів ч.2 ст. 19 Конституції України орган місцевого самоврядування зобов'язаний діяти лише на підставах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому зобов'язаний виконувати конституційний припис „ право власності на землю набувається і реалізується виключно відповідно до закону" і додержуватися визначеного ЗК України порядку передачі земельної ділянки у приватну власність.

З огляду на обставини даної справи , при наявності правочину по відчуженню спірної земельної ділянки ОСОБА_3, якому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 276082 від 11.10.2007 року, відсутня необхідність визнання недійсним державного акту серії ЯГ № 703042 , виданого на ім'я ОСОБА_2 ( у зв'язку із подальшим внесенням в нього нового власника - ОСОБА_3) Оскільки держаний акт на ім'я ОСОБА_2 анульовано при укладанні останнього договору купівлі-продажу земельної ділянки - між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якому було видано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серія ЯЕ № 276082 від 11.10.2007 року, а тому слід визнати недійсним саме його й державний акт на право власності на земельну ділянку, який пройшов державну реєстрацію (т. 1, а. с. 12-15).

У зв'язку із позовними вимогами прокурора про витребування земельної ділянки у ОСОБА_3 на користь держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, заявленими на підставі частини 1 статті 388 ЦК України, необхідно зазначити наступне. З урахуванням роз'яснень пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "" Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними "", позов про визнання права власності на майно (стаття 392 ЦК України) є належним способом захисту, якщо позивач вимагає залишення у нього майна, відчуженого третьою особою за договором, учасником якого він не був, і це майно ще не вибуло з його володіння.

Оскільки земельна ділянка вибула з володіння власника за розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації Запорізької області від 03.03.2007 року № 2/51, яке згодом було скасоване в судовому порядку та в подальшому мало місце відчуження цієї земельної ділянки поза волею власника (держави - в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області), то позовні вимоги щодо повернення майна відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації (статті 387, 388 ЦК України).

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду. Судова колегія дійшла висновку про скасування на підставі статті 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову прокурора в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 276082, виданого на ім'я ОСОБА_3;

Вимоги прокурора щодо скасування записів про державну реєстрацію державних актів не підлягають задоволенню, оскільки ухвалення рішення в даній справі про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування її є підставою для подальшого скасування запису про реєстрацію цього акту в позасудовому порядку, а державний акт серії ЯГ № 703042 на спірну земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 після продажу нею земельної ділянки не існує як правовстановлюючий документ.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Запорізького міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 276082, виданий ім'я ОСОБА_3.

Витребувати у ОСОБА_3 земельну ділянку, розташовану на території Долинської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення садівництва, площею 0,1000 га. (кадастровий номер :12:001:0618) на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області.

Відмовити в задоволенні позову в частині визнання державного акту серія ЯГ № 703042, виданого на ім'я ОСОБА_2 та про скасування записів про державну реєстрацію державних актів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді