Справа № 344/6351/14-ц
Провадження № 22-ц/779/871/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_3 є його колишньою дружиною, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їхніми дітьми. Після розірвання 21.07.2005 року шлюбу він згідно договору купівлі-продажу, укладеного 02.09.2005 року з ОСОБА_6, придбав в останнього земельну ділянку та житловий будинок, які знаходяться по АДРЕСА_1. За домовленістю з ОСОБА_3 він дозволив тимчасово проживати їй з дітьми у спірному будинку та надав згоду на їх реєстрацію в ньому. Після досягнення дітьми повноліття між ним та відповідачами склалась конфліктна ситуація, вони чинять йому перешкоди у користуванні житлом, а будучи зареєстровані в будинку створюють труднощі в оплаті комунальних послуг та інші незручності. Також вказував, що понад три роки відповідачі проживають в інших житлових приміщеннях. Проте, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки цим обставинам та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні його вимог.

З цих підстав просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_3 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі зареєстровані та проживають у спірному будинку, а отже позивачем не представлено належних доказів щодо втрати ними права користування житловим будинком.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ст. 60 ЦПК України ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 02.09.2005 року на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2006 року (а.с.5,6).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 05.01.1999 року по 21.07.2005 року перебували у шлюбі. Від шлюбу мають двоє дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З'ясовано, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за згодою позивача були зареєстровані у спірному будинку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 зазначав, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні будинком, що порушує його право власності та призводить до неможливого проживання з ними в одному будинку. Тому на підставі вимог ст. ст. 319,321, 383, 391, 405 ЦК України просив визнати їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

З врахуванням наведених обставин місцевий суд прийшов до правильного висновку, що на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 належних та допустимих доказів не представив. А, отже, оскільки не встановлено порушення його законних прав та інтересів діями відповідачів обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на ту обставину, що відповідачі протягом останніх трьох років в спірному будинку не проживають, оскільки проживають в інших житлових приміщеннях, не заслуговує на увагу.

При цьому колегія суддів виходить з положень ч.1 ст. 11 ЦПК України щодо розгляду судом цивільних справ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач вказував на проживання відповідачів у спірному будинку та не зазначав обставин, а відповідно правових підстав, щодо втрати ними права на користування житловим приміщенням у цьому будинку.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відтак, враховуючи, що наведені ОСОБА_2 обставини не обґрунтовують необхідності захисту його порушеного права в обраний ним спосіб, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук