Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,
суддів: Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,Наумчука М.І., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_6 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Харківська міська рада звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_6 172 804,34 грн збитків у виді неодержаних доходів (упущеної вигоди), спричинених відмовою відповідача сплатити пайовий внесок у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_428/ed_2015_01_13/pravo1/T113038.html?pravo=1>

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Харківської міської ради збитки у розмірі 172 804,34 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами

'-'

-''

'

встановлено, що ОСОБА_6 на земельній ділянці по АДРЕСА_1 протягом 2009 року збудувала індивідуальний (садибний) житловий будинок загальною площею 485,4 кв. м.Замовник обєкта будівництва відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон) зобовязаний брати участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та укласти з органом місцевого самоврядування в порядку, встановленому цим органом, договір про свою пайову участь.Згідно з п. 3.2 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (далі Порядок), затвердженого рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради, розмір пайової участі для будівництва житлових будинків становить 4 % загальної кошторисної вартості будівництва та може бути відповідно до п. 1.5 змінено у звязку зі зміною проектно-кошторисної документації та приналежності обєкта будівництва.У разі ненадання замовником зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, то відповідно до п. 3.6 вона визначається виходячи із затверджених Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України показників опосередкованої вартості будинків садибного типу, які споруджуються на території України.Листом від 21 жовтня 2013 року позивач повідомив відповідача про необхідність укласти договір про її пайову участь, а листом-пропозицією від 28 листопада 2013 року надано розрахунок величини її пайової участі виходячи із опосередкованої вартості будівництва обєкта у розмірі 3 927 371,40 грн.На підставі вказаних обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, задовольняючи позов, виходив із того, що відповідач не здійснила відповідних дій щодо встановленої процедури укладення договору про її пайову участь у розвитку інфраструктури міста, а тому не звільняється від цієї пайової участі. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2105/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

У ст. 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 40 Закону порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обʼєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Частиною 9 ст. 40 Закону визначені істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Пунктами 2.1, 2.4, 2.8, 2.14 Порядку передбачено наступне.

Після прийняття рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва обʼєкта замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки, зобовʼязаний звернутися до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради для укладення попереднього договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

У разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова укладається не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Аналіз вказаних положень Закону та Порядку вказує на те, що участь замовників у розвитку інфраструктури населеного пункту можлива лише на підставі відповідного договору, в якому сторонами визначаються, зокрема, розмір пайової участі та строк (графік) сплати пайової участі. Крім того, вказаними актами передбачено, що у випадку, якщо одна із сторін ухиляється від укладення договору, друга сторона може вимагати укладення такого договору в судовому порядку. Тобто в будь-якому випадку між сторонами повинні існувати договірні відносини щодо участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень на вказане уваги не звернули та у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяли позивачу у виборі належного способу захисту порушеного права.

Крім того, суди стягнули з відповідача збитки на підставі ст. 623 ЦК України, не звернувши увагу, що таке стягнення можливе лише у випадку порушення зобовʼязання, яке у даній справі виникає лише на підставі відповідного договору, який не був укладений, а тому і зобовʼязання між сторонами відсутні.

Таким чином, судами фактичні обставини справи щодо наявності між сторонами договірних відносин не встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також апеляційний суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України не зʼясував обставин, на які відповідач посилався як на підставу своїх заперечень.

Так, відповідач заперечував проти розміру пайового внеску, визначеного позивачем, та просила провести відповідну експертизу.

Апеляційний суд, вказуючи на те, що відповідне клопотання на розгляд суду першої інстанції не ставилось, відмовив у його задоволенні.

При цьому апеляційний суд не врахував, що судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення, тобто за відсутності відповідача, а тому вона і не могла скористатися своїми процесуальними правами щодо надання доказів на підтвердження своїх заперечень.

Таким чином, суди при новому розгляді справи відповідно до вимог статей 213, 214 ЦПК України повинні встановити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: О.П. Касьян
М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук
Т.О. Писана