АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2404/15 Справа № 206/8402/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Маштак К. С. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

04 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсною додаткової угоди №1 до кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у грудні 2014 року звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсною додаткової угоди №1 до кредитного договору № DNK0A від 16.09.2008 року, укладену 30.08.2012 року між нею та ПАТ КБ «ПРиватбанк» /а.с.1-3/.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено /а.с. 25-27/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 30-32/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Так у відповідності ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися.

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між сторонами було укладено кредитно - заставний договір № DNK0A. Відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 12 444,86 доларів США на строк до 13 вересня 2013 року з встановленою процентною ставкою у розмірі 15% річних.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник надає банку предмет застави в заставу, а саме: Hyundai Getz, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 /а.с. 4-7/.

14 вересня 2011 року заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № DNK0A від 16 вересня 2008 року у сумі 44854,45 грн., 500 грн. - витрати за надання юридичних послуг, також з ОСОБА_2 та філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» стягнуто солідарно 2000 грн. - заборгованість за договором поруки № 154 від 12 лютого 2009 року та судовий збір. В задоволенні іншої частини позову відмовлено /а.с. 8/.

30 серпня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № DNK0A від 16 вересня 2008 року. Відповідно до умов даної угоди сторони узгодили, що сума заборгованості, що виникла в період надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 7424,48 дол. США, а саме: відсотки у розмірі - 1505,01 дол. США, комісія у розмірі 2559,24 дол. США, пеня у розмірі 3364,23 дол. США.

Також п. 1 1.2 угоди передбачено, що датою остаточного погашення заборгованості за договором є 28 серпня 2015 року. Погашення заборгованості позичальником здійснюється згідно графіку погашення кредиту. Пунктом 1.5 встановлено, що у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань передбачених в графіку погашення кредиту понад 30 днів: відповідно до п. 1.5.4 позичальник сплачує банку штраф у розмірі 7424,48 дол. США. Угода підписана позивачем та відповідачем /а.с. 9/.

Згідно додатку 1 до Додаткової угоди № 1 заборгованість по кредиту повинна бути сплачена позивачем до 28 серпня 2015 року згідно графіку по 89,81 дол. США /а.с.10/.

Позивач посилається на те, що при укладенні додаткової угоди № 1 до кредитного договору відповідач ввів її в оману щодо суттєвих її умов, порушив її права споживача фінансових послуг отримання достовірної інформації щодо змісту угоди, яка не відповідає нормам чинного законодавства, умови додаткової угоди є несправедливими.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не прийняв до уваги обставини, які були викладені в позовній заяві та не надав належної оцінки, щодо умов угоди, якими передбачено сплату позивачем штрафу та пені при невиконанні умов додаткової угоди, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, додаткова угода укладена в письмовій формі, підписана повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами при укладанні даного договору. Позивач при укладенні додаткової угоди була обізнана про всі її умови, погодилась з ними та виконувала з 15.09.2012 року по 15.03.2014 року, тобто також погодилась з пунктом 1.5. спірної угоди, яким передбачена відповідальність позивача за неналежне виконання зобов'язання саме за даною угодою.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.