Справа № 610/624/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2015 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Тімонової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кравцової - Єріної Ю.А., Турченкової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними деяких положень кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ«Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 р. у сумі 24 047, 17 доларів США (394 854, 11 гривень). На обґрунтування заявлених вимог зазначило, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/0464/74/86583. Згідно з цим договором, а також на підставі заяви на видачу готівки № К4/1 від 07.05.2007 року банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 28 000 доларів США (еквівалент у гривнях 141400, 00).

ОСОБА_2 зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені у кредитному договорі (п.1 договору з підпунктами), сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених у кредитному договорі (п.п.1.4), згідно з п.1.4., 1.5, 1.6, 1.7, 1.8 кредитного договору повернути відповідну частину кредиту та сплачувати проценти щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку погашення кредиту. Зазначені умови кредитного договору ОСОБА_2 порушені. Їй була пред'явлена вимогу про виконання боргових зобов'язань (досудова вимога № 114.00.00/15-3996 від 08.09.2014 р.).

Однак зобов`язання по кредитному договору нею не виконані. Станом на 23.01.2015 р. заборгованість ОСОБА_2 по тілу кредиту склала 18 349, 55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.01.2015 р. складає 289 777, 01 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 941,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.01.2015 р. складає 14 860,65 грн., загальна заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам складає 2 426,66 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.01.2015 р. складає 38 164,02 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 2 335,90 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.01.2015 р. складає 36 888,65 грн., за несвоєчасне повернення кредиту ОСОБА_2 нарахована пеня у розмірі 3 280,96 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.01.2015 р. складає 51 813,08 грн., нарахований штраф у розмірі 15 100,00 грн.

На підставі вищенаведеного ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив позов задовольнити.

Заочним рішенням від 08.04.2015р. позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в розмірі 24 047, 17 доларів США та судових витрат в розмірі 3 654 грн.

02.06.2015р. до суду від ОСОБА_2 через представника надійшла заява про перегляд вказаного заочного рішення.

16 червня 2015 року ухвалою суду вказане заочне рішення від 08.04.2015р. було скасоване, справа призначена до розгляду (а.с.95).

03.07.2015р. до суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшли заперечення на позовну заяву (а.с.109-114), в яких вона просила залишити позовну заяву без задоволення, посилаючись на таке:

Вказувала, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не доведено суду істотного порушення Відповідачкою умов Кредитного договору, як договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою, а саме:

- прострочення Відповідачки щонайменше за три календарних місяці, враховуючи суми сплати Відповідачки до її останнього платежу за Кредитним договором;

- перевищення сумою заборгованості Відповідачки за Кредитним договором більш як на десять відсотків від суми фактично наданого Позивачем кредиту (28 000,00 доларів США).

Зазначала, що у частині 1 Кредитного договору зазначено, що сума кредиту складає 28280,00 доларів США. На підтвердження руху коштів ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» до позову надано копію заявки на видачу готівки № К4/1 від 07 травня 2007 року, де загальною сумою зазначено 28000,00 доларів США, еквівалент у гривнях 141400, 00, вказувала, що жодних первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін.), які б надали змогу перевірити механізм нарахування заборгованості позивачем не надано.

Вказувала, що наданий позивачем до суду розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору та графіку погашення кредиту (Додаток 2 до кредитного договору № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 року, а тому на її думку розрахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не може вважатися доведеним.

Також у запереченнях зазначено, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» протизаконно змінив розмір відсоткової ставки до 17, 85 % річних, а матеріали справи не містять рішень стосовно підвищення процентної ставки відповідно до умов кредитного договору № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 року та доказів направлення цього рішення Відповідачу, що порушує приписи ч. 4 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів".

На підставі викладеного просила позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

03.07.2015 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.115-119), в якій вона просила визнати частково недійсним Кредитний договір № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 року, укладений між ВАТ«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2, визнавши пункти 1.5, 1.6, 1.8, 3.7, 6.2, 3.3, 10 кредитного договору - недійсними.

При цьому посилалась на те, що Пункти 1.5, 1.6, 6.2 Договору є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Так, у п. 1.6. Кредитного договору зазначено, що «Сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитом збільшується на 5 відсотків річних від ставки, вказаної в п.1.4. Договору (12,85 % річних), при настанні наступних певних умов чітко визначених у договорі.

Відповідно до п.6.2. Кредитного договору, «У випадках, передбачених цим Договором, Кредитор має право змінити процентну ставку за користування кредитом. Про зміну процентної ставки Кредитор письмово повідомляє Позичальника протягом 7 календарних днів з дати прийняття рішення про її зміну. Сторони висловлюють свою цілковиту згоду без укладення будь-яких додаткових угод до Договору вважати, що новий розмір процентної ставки застосовується з дати прийняття Кредитором відповідного рішення про її зміну та стосовно всієї непогашеної суми Кредиту».

Заборона зміни відсоткової ставки за кредитними договорами закріплена у Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р. "Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

12 грудня 2008 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» N 661-VI.

ЦК України було доповнено статтею: ст. 1061 «Відсотки за кредитним договором»:

1. Розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

2. Встановлений договором розмір відсотків не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

3. Умова договору щодо права банку змінювати розмір відсотків в односторонньому порядку є нікчемною».

При цьому в порушення усіх заборон ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором та не повідомлено боржника.

Вказувала, що кредитний договір містить пункт 1.8, що суперечить нормам законодавства України ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч.5 ст. 11, ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Вказувала, що пункт 3.7. Кредитного договору встановлює обмеження Позичальника щодо обрання страхової компанії для страхування предмету Іпотеки, що є порушенням законодавства про страхування. Так абзац 2 статті 6 Закону України «Про страхування» зазначає, що добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов'язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Виходячи з цього положення Закону, оскільки страхування предмету застави у спірних правовідносинах є добровільним, відповідач не має права жодним чином, у тому числі на підставі кредитного договору, обмежувати позивача у виборі страхової компанії.

Вказувала, що пунктом 8.3 кредитного договору всі валютні ризики, без жодної конкретизації, покладаються на Позичальника.

Однак, Кредитний договір розроблений і запропонований до підпису Відповідачем (Банком), то і всі ризики, по його виконанню можуть покладаються лише на ту сторону, яка розробила договір і запропонувала укласти договір (оферту), такою стороною у даних договірних зобов'язаннях є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Зазначала, що Пункт 10 кредитного Договору - Відповідальність сторін, містить приписи щодо відповідальності лише однієї сторони, а саме Позичальника, що суперечить Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Так, відсутність відповідальності Відповідача у пункті 10 Договору не відповідає вимогам п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якого договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Крім того, згідно з п.10.1. кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу та штраф 20 гривень за кожен день прострочки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Просила зустрічний позов прийняти до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 01.09.2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 було прийнято до спільного провадження з первісним позовом і вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Також, 01.09.2015р. до суду через канцелярію надійшли додаткові письмові пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Указаний документ оформлений у письмовому виді, а тому суд його розцінює як письмові пояснення сторони у справі. У цьому документі вона знову посилалась на те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надав до суду належних та допустимих доказів наявності заборгованості не надав належних документів підтвердження вірного розрахунку заборгованості.

Вказувала, що документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформленні у відповідності до норм статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та бухгалтерську звітність", оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарських операцій - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

При цьому, надала свій розрахунок заборгованості відповідно до положень кредитного договору № 014/0464/74/86583 від 07.05.2015 року, підтверджений первинними бухгалтерськими документами, що повністю відповідає Додатку № 2 до кредитного договору (а.с.137).

Також, 01.09.2015р. до суду надійшла заява про зменшення неустойки (а.с.176).

У заяві Відповідач зазначала, що існує правова заборона подвійної відповідальності, посилалась на ст. 61 Конституції України, ст. 549, 611 ЦК України.

Вказувала, про заборону розрахування пені у іноземній валюті США на території України де законним платіжними засобом є грошова одиниця України - гривня.

Посилалась на тяжкий фінансовий стан, на утримання тримісячної дитини та батьків пенсіонерів, у зв'язку з чим просила суд застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 1000, 00 грн.

У судове засідання представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_2 з'явився до суду, позов визнав частково, на задоволенні зустрічного позову наполягав у повному обсязі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність Позивача за існуючими доказами.

Фіксування судового засідання здійснювалось технічними засобами на підставі ст.197 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

07 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 014/0464/74/86583 (а.с.5-9).

Згідно з Кредитним договором, а також на підставі заяви на видачу готівки № К4/1 від 07.05.2007 р. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» мав надати ОСОБА_2 кредит у сумі 28000, 00 доларів США (еквівалент у гривнях 141400,00).

Правонаступником ВАТ«Райффайзен Банк Аваль» є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» що підтверджується копією витягу із статуту ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 29-31).

ОСОБА_2 оспорює певні пункти вказаного кредитного договіру № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 року посилаючись на невідповідність їх закону, та просить визнати їх недійсними.

У відповідності до ст. 215 ЦК, п ідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з чч. 1-3, 5,6 ст.203 ЦК, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; о соба, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; в олевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; п равочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; п равочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.204 ЦК, п равочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

ОСОБА_2 у своїй зустрічній позовній заяві посилається на те, що п. п. 1.5, 1.6, 1.8, 3.7, 6.2, 8.3, 10 кредитного договору укладено із істотними порушеннями законодавства. При цьому пояснювала свою позицію тим, що п. п. 1.5, 1.6, 1.8, 3.7, 6.2, 8.3, 10 кредитного договору № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 року суперечать ст. 61 Конституції України, ЗУ "Про захист прав споживачів", Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, Постанові НБУ № 168 від 10.07.2007 року, У "Про страхування" та ст. 1061 ЦК України.

Окремо зазначила, що включення до кредитного договору умов, що покладають на позичальника неодноразову відповідальність одного виду за одне й те саме порушення зобов'язання, прямо суперечать ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії. Крім того, покладення на позичальника більшої відповідальності, аніж то передбачено вимогами чинного законодавства, суперечить вимогам ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що враховуючи той факт, що п. 10 кредитного договору, якими на позичальника покладається подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме порушення зобов'язання, є несправедливими по відношенню до позичальника як споживача, та прямо суперечать вимогам чинного законодавства, дане положення кредитного договору повинно бути визнано недійсним.

Згідно з ч. 1- ст.203 ЦК, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Так, у п. 1.6. Кредитного договору зазначено, що «Сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитом збільшується на 5 відсотків річних від ставки, вказаної в п.1.4. Договору (12,85 % річних), при настанні наступних умов: …. 1.6.2. Невиконання Позичальником будь-якої з умов Договору, в т.ч. у випадках несвоєчасного погашення кредиту та процентів за договором.».

Відповідно до п.6.2. Кредитного договору, «У випадках, передбачених цим Договором, Кредитор має право змінити процентну ставку за користування кредитом. Про зміну процентної ставки Кредитор письмово повідомляє Позичальника протягом 7 календарних днів з дати прийняття рішення про її зміну. Сторони висловлюють свою цілковиту згоду без укладення будь-яких додаткових угод до Договору вважати, що новий розмір процентної ставки застосовується з дати прийняття Кредитором відповідного рішення про її зміну та стосовно всієї непогашеної суми Кредиту.».

Заборона зміни відсоткової ставки за кредитними договорами закріплена у Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р. "Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Правилами встановлено, що банки мають право змінювати відсоткову ставку за кредитом лише у разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. При цьому, згідно п.3.5. Правил: "банки не мають права змінювати відсоткову ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

12 грудня 2008року Верховною Радою України було прийнято закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», N 661-VI.

Відповідно до прийнятого закону, внесені зміни до Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та до Закону України «Про банки та банківську діяльність».ЦК України доповнено наступною статтею: ст. 1061 «Відсотки за кредитним договором»

1. Розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

2. Встановлений договором розмір відсотків не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

3. Умова договору щодо права банку змінювати розмір відсотків в односторонньому порядку є нікчемною».

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір відсоткової ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом».

З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що згідно із Законом України від 12.12.2008 року було внесено зміни до ЦК України, зокрема доповнено ст. 1056-1, якою встановлено заборону здійснювати банкам збільшення відсоткової ставки за кредитним договором в односторонньому порядку, тому п. п. 1.5, 1.6, 6.2 суд визнає не дійсними за умови заборони їх дії на законодавчому рівні.

п. 10. 1 кредитного договору суперечить в першу чергу основному закону України, а саме ст. 61 Конституції України, тому також визнається судом не дійсним.

Стосовно інших пунктів зазначених у зустрічний позовній вимозі, то суд не знаходить підстав для визнання їх недійсними.

Виходячи із викладеного, зустрічний позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Що стосується первісного позову ПАТ«Райффайзен Банк Аваль», судом встановлено наступне.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило стягнути з ОСОБА_2 969 650,16 грн., із них:

заборгованість по тілу кредиту 18 349, 55 доларів США (289 777,01 гивень).;

заборгованість за відсотками 2 416, 66 доларів США (38 164, 02 грн.);

пеня 3 280, 96 доларів США (51 813, 08 грн.);

сума штрафу 15 100, 00 грн.

В сумі 24 047, 17 доларів США (394 854, 11 грн.), ці позовні вимоги підлягають вирішенню судом.

Що стосується заборгованості за кредитним договором № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 року судом встановлено наступне.

Доводи ОСОБА_2 про те, що без відсутності первинних бухгалтерських документів дійти однозначного висновку про наявність чи відсутність заборгованості та її розміру, на думку суду є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься як текст самого кредитного договору № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 року 28 280,00 доларів США (Двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят доларів США 00 центів), Заявки на видачу готівки № к4/1 на суму 28 000, 00 доларів США (Еквівалент у гривнях 141400,00 гривень), розрахунок заборгованості. Крім того суд враховує позицію представника ОСОБА_2, яка здійснила власний розрахунок на надала його до суду. Так само суд враховує, що у своїй правовій позиції у справі ОСОБА_2 зазначала про наявність у неї заборгованості за кредитним договором № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 року, однак просила суд здійснити перевірку заборгованості у відповідно до графіку погашення кредиту (Додаток № 2 до Кредитного договору № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 р.).

Доводи ОСОБА_2 про те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить стягнути з неї більшу суму, аніж вона заборгувала банку, є обґрунтованими виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 533 ЦК, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином подання позову про стягнення грошей у гривнях не суперечить вимогам закону, незважаючи на те, що у договорі зобов'язання закріплене у доларах США.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до вимог договору та цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 629 ЦК України встановлює обов'язковість для виконання сторонами договору.

За змістом ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У ст.612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку у встановлений строк, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання в повному обсязі.

Аналізуючи обставини справи, докази, їх юридичну оцінку, суд приходить до висновку, що визнання частково вимог відповідачем не суперечить закону, не порушує прав чи інтересів інших осіб і тому, позов слід задовольнити частково, здійснивши розрахунок заборгованості відповідно до вимог кредитного договору № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 року.

Разом з тим, за правилами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

З урахування майнового стану ОСОБА_2 (є матір'ю тримісячної дитини, яка знаходиться на її утриманні, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) та того факту, що вона частково виконала зобов'язання за договором, позивач не довів наявності негативних наслідків через прострочення, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 10 000 грн.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає залишок заборгованості за кредитом 18 349,55 доларів США, що еквівалентно 400 434,87 грн. (із розрахунку 18 349,55 доларів США х 2182, 2599 за 1 долар США за курсом НБУ станом на 17.09.2015 року); заборгованість по відсотках 314,39 доларів США, що еквівалентно 6 860, 80 грн. (із розрахунку 314,39 доларів США х 2182, 2599 за 1 долар США за курсом НБУ станом на 17.09.2015 року) всього - 18 663, 94, що еквівалентно 407 295, 68 грн. (із розрахунку 18 663, 94 доларів США х 2182, 2599 за 1 долар США за курсом НБУ станом на 17.09.2015 року); пеню в розмірі 10 000 грн.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 615 внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

За умови заявлення вимоги повного погашення заборгованості зі сторони ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 р. суд вважає кредитний договір № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 р., укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 припиненим з 18 лютого 2015 року.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 526, 530, 538, 551, 610, 612, 615, 626, 628, 629, 533, 1050, 1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України, ст. 55 ЗУ "Про банки і банківську діяльність", ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів"ст.ст. 10,11, 60, 88, 213- 215, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0464/74/86583 від 07.05.2007 року у сумі 18 663, 94 доларів США, що еквівалентно 407 295,68 грн.; пеню в розмірі 10 000 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 654 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним деяких положень кредитного договору - задовольнити частково.

Визнати недійсним пункти 1.5, 1.6, 6.2, 10.1 кредитного договору № 014/0464/74/86583, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 07 травня 2007 року.

Визнати припиеним кредитний договір № 014/0464/74/86583, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 07 травня 2007 року, з 18 лютого 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 вересня 2015 року.

Суддя В. М. Тімонова