Апеляційний суд Житомирської області
Справа №281/232/15-ц Головуючий у 1-й інст. Шуляк Л. А.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

при секретарі Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 16 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір про надання відповідачці кредитних коштів в сумі 25000 доларів США, строком до 15 листопада 2017 року.

В забезпечення виконання умов договору 16 листопада 2007 року між ними укладений договір іпотеки належного ОСОБА_1 житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1

У зв'язку з неналежним виконанням боржником кредитних зобов'язань рішенням Лугинського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2014 в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором звернуто стягнення на іпотечне майно.

З огляду на вищезазначене, позивач просив виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаного житлового будинку.

Рішенням Лугинскього районного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт, зокрема, вказує, що суд не перевірив наявність вільних приміщень з фондів житла для тимчасового проживання, які можливо було б надати у користування відповідачів. При розгляді даних позовних вимог суд зобов'язаний був самостійно вирішити питання про надання відповідачам іншого житлового приміщення, адже ст. 109 ЖК не покладає на банк обов'язок забезпечувати житлом осіб, які підлягають виселенню.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що в іпотеку передано житловий будинок, який придбаний не за рахунок кредитних коштів, що, в свою чергу, не може бути підставою для виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

За правилами ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту ( позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Отже, частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, яке було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою даного житла.

В судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір про надання останній кредитних коштів в сумі 25000 доларів США, строком до 15 листопада 2017 року.

В забезпечення виконання умов договору цього ж дня між ними укладений договір іпотеки належного ОСОБА_1 житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 який належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19 жовтня 2007 року виконкомом Лугинської селищної ради згідно з рішенням №169 від 19 вересня 2007 року.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови договору, рішенням Лугинського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2014 в рахунок погашення заборгованості за даною угодою звернуто стягнення на іпотечне майно.

Матеріали справи свідчать, що банк звернувся до відповідачів із письмовою вимогою звільнити вказане житлове приміщення. Дану вимогу ОСОБА_1 отримала 13 листопада 2014 року. ОСОБА_2 отримала письмову вимогу позивача 19 березня 2015 року (а.с. 16, зворот; а.с.48).

Установивши, що в іпотеку переданий житловий будинок, який був придбаний не за рахунок кредитних коштів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що на суд покладається обов'язок визначити та зазначити у рішенні інше постійне житлове приміщення, яке надається відповідачам,є безпідставними, оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не ставив питання про надання відповідачам іншого житлового приміщення.

Таким чином, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні. Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Судді: