Справа № 150/141/15-ц
Провадження по справі №2/150/78/15
УХВАЛА

2 березня 2015 року Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

за участю секретаря - Бровко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулась ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову, обґрунтованою тим, що остання звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, процентів за користування коштами та збитків від інфляції, трьох процентів річних з простроченої суми, а всього на день подання позову в сумі 40738,44 грн. ОСОБА_2 відомо було про намір ОСОБА_1 звернутись до суду з вказаним позовом, тому він почав переоформляти права власності на своє рухоме та нерухоме майно на інших осіб своїх родичів, так спільну квартиру продав своєму брату ОСОБА_3 Крім того, відповідач має можливість вчинити фіктивні угоди щодо відчуження майна, яке зареєстроване на його імя, аби тільки майно не дісталось ОСОБА_1 і стягнення боргу не було виконано належним чином. З огляду на наведене, позивач ОСОБА_1 вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, відповідач має реальну можливість приховати майно, в тому числі вчинивши ряд правочинів, направлених на відчуження належного йому майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому прохає суд накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2, і знаходяться у нього або у інших осіб.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову та позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, 14 січня 2014 року ОСОБА_1В, уклала з ОСОБА_2 договір позики, відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач отримав від неї позику в розмірі 30 000 грн. та зобовязався повернути вказану суму до 14.01.2015 року.

Однак, у встановлений день відповідач по справі позику не повернув. З огляду на наведене, станом на 03.02.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем, з врахуванням процентів за користування коштами, збитків від інфляції та 3 % річних від простроченої суми, становить 40 738,44 грн.

На неодноразові звернення ОСОБА_1 з вимогою про повернення боргу, відповідач не реагував та шукає привід уникнути повернення суми боргу.

Тому, для забезпечення виконання відповідачем вказаного боргового зобовязання перед позивачем, ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2, що знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно зі ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Таким чином, забезпечення позову є засобом, що гарантує виконання майбутнього рішення суду. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступного: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу) про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до змісту ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову.

Предметом спору по даній справі є повернення суми боргу в розмірі 40 738,44 грн. Однак, щодо тверджень позивача, як на підставу про задоволення вимог про забезпечення позову, про наявність великої у відповідача можливостей вчинити фіктивні угоди щодо відчуження майна, яке зареєстроване на його імя, аби тільки майно не дісталось позивачу і стягнення суми позики не було виконано належним чином, то суд розцінює дані твердження як припущення, що не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, а відтак останні не заслуговують на увагу.

Крім того, до заяви про забезпечення позову не додано жодних документів щодо того, на яке саме майно, що належить ОСОБА_2 необхідно накласти арешт, не додано документів, підтверджуючих вартість належного ОСОБА_2 майна, а тому неможливо визначити спів розмірність виду забезпечення предмету позову із заявленими позивачем вимогами, зокрема в розмірі 40 738,44 грн.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч.1 ст.60 ЦПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому, доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на вищенаведене, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, з якими повязується необхідність вжиття заходів для забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153, 210 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ СУПЕРСОН С.П.