Справа № 447/1173/14 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/2411/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді: Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар: Глинський О.А.

з участю представника позивача Мірошникова П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк» в особі ТВБВ №10013/081 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося в суд з указаним позовом та з посиланням на ст.ст. 16, 543, 554, 589, 590, 592, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 39 Закону України «Про іпотеку» просило стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2203-310 від 30.09.2008 року, яка станом, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 06.11.2014 року, на 05.11.2014 року складає 33 858, 21 дол. США, з яких 29 820 дол. США - залишок прострочених платежів по кредиту; 1 536, 24 дол. США - залишок прострочених платежів по відсотках, 59, 28 дол. США - заборгованість 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом, 2 199, 60 дол. США - сума пені по кредиту, 245, 50 дол. США - сума нарахованої пені по відсотках.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед банком за договором відновлювальної кредитної лінії №2203-310 від 30.09.2008 року, яка станом на 05.11.2014 року складає 33 858, 21 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30.09.2008 року, реєстровий №4959, а саме на нерухоме майно: нежитлову будівлю із цегли загальною площею 368, 4 м.кв., що позначена на поверховому плані під літ. А-1 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 /стара адреса: АДРЕСА_1/, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 129 500 грн. без урахування ПДВ, що визначена на підставі висновку про вартість майна, складеного 28.03.2014 року суб'єктом оціночної діяльності ТзОВ «Термін ЛТД».

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Стягнути сплачений судовий збір.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі: ТВБВ № 10013/081 філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 2203-310 від 30.09.2008 р. в розмірі 33 858 (тридцять три тисячі вісімсот п"ятдесят вісім) доларів США 21 цент, що в гривневому еквіваленті становить 534245,31 (п"ятсот тридцять чотири тисячі двісті сорок п"ять) грн. 31 коп.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі: ТВБВ № 10013/081 філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 2203-310 від 30.09.2008 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30.09.2008 року реєстровий №4959, а саме на нерухоме майно: нежитлову будівлю із цегли загальною площею 368,4 кв.м., що зазначена в поверхневому плані під літерою А-1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 129 500 (сто двадцять дев"ять тисяч п"ятсот ) гривень без врахування ПДВ.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі: ТВБВ № 10013/081 філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п»ятдесят чотири) грн.

Рішення суду оскаржив відповідач. Вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права, оскільки суперечить п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Мотивує тим, що поза увагою суду залишилась та обставина, що згідно п.42 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення ст. 11 Закону України «Про іпотеку» або ст. 589 ЦК щодо заставодавця.

Всупереч вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» позивач не надсилав відповідачу жодних письмових вимог про усунення порушення та письмових попереджень про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги.

Суд першої інстанції не взяв даних обставин до уваги, не з'ясував дотримання позивачем вимог зазначеної норми закону, чим порушив такі загальні засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.

При розгляді справи за апеляційною скаргою представник банку проти доводів апеляційної скарги заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач в судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що під розписку повідомлений 30.03.2015 року при відкладенні справи за його ж клопотанням для надання можливості заручитись правовою допомогою, незалежно від того, що судову повістку про явку в судове засідання 30.03.2015 року отримав завчасно, а саме 14.03.2015 року, про що до справи долучено розписку. Правом на правову допомогу не скористався, причину неявки в судове засідання не повідомив, тому немає підстав визнавати її поважною. За таких обставин колегія суддів вважає за можливе продовжувати розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповіднсті до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досіджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги Банку в цілому суд першої інстанції дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

Проте з таким висновком колегія судді погодитись не може з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 30 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філії Миколаївське відділення № 6533 ВАТ «Ощадбанк» Куючко А.О. та ОСОБА_3 укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 2203-310, за яким ОСОБА_3, отримав кредит у розмірі 47400,00 (сорок сім тисяч чотириста) доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15.5% річних, комісійних винагород та інших платежів в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язання по договору відновлюваної кредитної лінії 30 вересня 2008 року сторонами укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_3, передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю із цегли загальною площею 368,4 кв.м., що зазначена на поверховому плані під літерою А-1 та знаходиться за адресою:АДРЕСА_1.

Згідно п.п 2.2.2., 3.2.2 кредитного договору, Банк має право вимагати від позичальника (Відповідача) дострокового повернення суми кредиту в цілому, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов»язань за цим договором, в тому числі, у випадку затримки сплати частини кредиту та /або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на один календарний місяць, якщо позичальник не зможе вчасно сплатити суму кредиту, її частину або відсотки за користування кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим договором.

Згідно п.3.2.2 Кредитного договору, Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами ( у разі їх стягнення згідно з умовами цього договору), а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Згідно п.3.1.4 іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов»язання за договором відновлюваної кредитної лінії та/або цим договором.

Відповідно до п.6.1 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов»язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем та/або боржником будь-якого з своїх обов»язків, передбачених цим договором, та/або кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною.

З розрахунку боргу по кредиту, який перевірено судом та не оспорюється відповідачем, встановлено, що станом на 05.11.2014 року загальна сума боргу за Кредитним договором становить 33858,21 дол. США, з яких: 29820,59 доларів США - сума прострочених платежів по кредиту, 1536,24 доларів США - сума прострочених платежів по відсотках, 59,28 доларів США - заборгованість 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом.

Враховуючи заявлення вимог банком про стягнення пені в доларах СГША та вимоги законодавства про стягнення такої у національній валюті, судом обраховано відповідні суми такої, що становить 29 688гр. суми пені по кредиту, 3 273 , 02 гр. - сума нарахованої пені по відсотках. Період за який нараховано пеню становить з 01.04.2013 року по 11.04.2014 року в межах строків заявлених позивачем та відповідно обумовлених п.7.8 Кредитного договору, згідно якого сторони обумовили про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК до трьох років для всіх грошових зобов»язань позичальника / в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені/, що передбачені умовами цього договору.

Матеріалами справи безспірно встановлено, про виконання умов договору банком та неналежне виконання їх відповідачем.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд обґрунтовано застосував ст. ст. 526, 572, 575, 589, 1048, 1054 ЦК України. Навів у рішенні мотиви, за яких дійшов висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки матеріалами справи встановлено факт виконання банком умов договору та неналежне виконання його умов відповідачем, як боржником.

Вирішуючи спір в означеній частині суд першої інстанції вірно виходив з положень ч.1 ст. 33, 39 ЗУ «Про іпотеку», якими передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Однак задовольняючи в цій частині вимогу та ухвалюючи про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення боргу, суд першої інстанції виходив з того, що вартість предмета іпотеки не покриває суми встановленого позивачем боргу, оскільки початкова ціна предмета іпотеки становить 129 500 гривен, про що зазначив у рішенні суду і врахував при цьому висновок про вартість майна, складений 28.03.2014 року суб»єктом оціночної діяльності ТзОВ «Термін ЛТД» на який послався позивач у позовній заяві.

З такою позицією суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки така не узгоджується з вимогами статті 39 Закону України «Про іпотеку» та відповідним роз»ясненням з цього приводу, що у п. 42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03. 2012 року «Про судову практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 42 цієї постанови, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Крім того, за умовами Договору іпотеки від 30.09.2008 року / п. 1.4 /сторони погодили, що вартість предмета іпотеки становить 460 800 гривен, що є приблизною вартістю на момент передачі майна в іпотеку.

За таких обставин, у суду не було підстав для визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки.

Що стосується мотивів апеляційної скарги про відсутність попередньої вимоги до відповідача, як іпотекодавця про виконання умов договору з врахуванням порушення зобов»язань за Кредитним договором, то такі мотиви спростовано матеріалами справи.

Позивачем подано позов до суду 13.05.2014 року.

За даними матеріалів справи, відповідачем 28.01.2014 року особисто отримано вимогу від 23.01.2014 року, адресовані йому як позичнику - іпотекодавцю про усунення порушення зобов»язань, в яких банк вимагав сплатити протягом 30 днів прострочену заборгованість та попереджав, що у випадку невиконання вимоги банку, буде розпочата процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. / а.с. 26. /

Доказів у спростування цих обставин відповідач суду не надав, тому мотиви апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає спростованими.

Рішення у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №2203-310 від 30.09.2008 року, колегія суддів погоджується з доводами апелянта та вважає, що задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції не звернув увагу те, що відповідно до роз'яснень, викладених у тому ж п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 - суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за кредитиним договором є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання та коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця.

В даному випадку боржник та іпотекодавець є однією і тією ж особою, а тому у суду не було правових підстав для задоволення одночасно двох вимог банку.

Тому колегія вважає підставними доводи апеляційної скарги в цій частині, рішення суду в частині стягнення коштів з відповідача необхідно скасувати з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові.

У разі недостатності коштів, отриманих внаслідок реалізації предмета іпотеки для погашення боргових зобов»язань відповідача за Кредитним договором, банк не позбавлений можливості звернення до відповідача, як до боржника про стягнення таких коштів.

Керуючись ст.303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п. 1, 3 ст. 309, ст.. 313, ч.2 ст. 314 , ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_3 задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за Договором відновлювальної кредитної лінії №2203-310 від 30.09.2008 року, що станом на 05.11.2014 року складає 29 820 дол. США - залишок прострочених платежів по кредиту; 1 536, 24 дол. США - залишок прострочених платежів по відсотках, 59, 28 дол. США - заборгованість 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом, 29 688 грн. суми пені по кредиту, 3273,02 грн. - сума нарахованої пені по відсотках, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30.09.2008 року, реєстровий №4959, а саме на нерухоме майно: нежитлову будівлю із цегли загальною площею 368, 4 м.кв., що позначена на поверховому плані під літ. А-1 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 /стара адреса: АДРЕСА_1/, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

В решті в позові відмовити .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 3 654 гр. судового збору .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді