Справа № 310/598/15-ц
РІШЕННЯ

(заочне)

Іменем України

13 березня 2015 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі:

головуючого - судді Ревуцького С.І.

при секретарі - Мазняк О.Ю.

з участю - представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні в м.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що на підставі договору дарування від 11.10.2012р. він є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстровано місце постійного проживання відповідачки ОСОБА_3 з 20.10.2005р. Приблизно з серпня 2006 року відповідачка виїхала з вказаної квартира і припинила будь-який зв'язок з позивачем, зі слів знайомих вона проживає в м.Запоріжжі. тому в своєму позові позивач просить усунути порушення його права власності на вказану квартиру шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування цією квартирою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також додала, що позивач є її сином, якому вона 11.10.2012р. подарувала квартиру АДРЕСА_1. Відповідачка є донькою представника позивача і, відповідно, рідною сестрою позивача. З донькою представник позивача підтримує зв'язок лише в телефонному режимі, де конкретно вона проживає вона не знає. Просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

В порядку ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що є сусідкою позивача, знаходиться з ним та його матір'ю в добросусідський відносинах, інколи бувають один у одного дома. У квартирі АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_1 та її діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (позивач та відповідачка). Приблизно 5-6 років тому відповідач ОСОБА_3 поїхала і з того часу у цій квартирі не проживає. Приблизно рік тому поїхав і відповідач ОСОБА_2 На час розгляду справи в суді представник позивача проживає у вказаній квартирі сама.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що є головою ОСМД з 01.07.2012р., з того часу знайома з представником позивача ОСОБА_1, яка є членом правління ОСМД, буває у неї вдома. На час розгляду справи в суді у квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 разом з чоловіком. Її сина вона за цей час бачила лише на вулиці, доньку не бачила ніколи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що є сусідкою представника позивача, знайома з нею та її донькою, з якою певний час дружила. Стверджувала, що у квартирі АДРЕСА_1 проживала представник позивача ОСОБА_1, її донька ОСОБА_3, прізвища якої на теперішній час вона не знає, та мати ОСОБА_1, яка потім померла. Про позивача нічого сказати не змогла, з ним вона взагалі не знайома. Також заявила, що відповідач ОСОБА_3 виїхала з вказаної квартири близько 10 років тому.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного.

Згідно договору дарування від 11.10.2012р., представник позивача ОСОБА_1 подарувала квартиру АДРЕСА_1 своєму синові - позивачу ОСОБА_2 Згідно витягу про державну реєстрацію прав, позивач є власником вказаної квартири.

Згідно довідок ОСББ «Прогрес» та Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області, місце постійного проживання відповідача ОСОБА_3 зареєстровано у вказаній квартирі з 20.10.2005р.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу свого позову, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень…

В даному випадку суд вважає не встановленим і не доведеним наданими належними та допустимими доказами час відсутності відповідача ОСОБА_3 за своїм зареєстрованим постійним місцем проживання і відсутність поважності причин її відсутності за цим місцем проживання.

При цьому суд враховує той факт, що місце реального проживання відповідача позивачем та його представником не вказане, хоча із пояснень представника позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, вона має з нею телефонний зв'язок. За таких обставин суд оцінює лише докази, надані стороною позивача, з урахуванням встановленого обов'язку позивача надати такі докази.

Суд критично відноситься до свідчень свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки їх свідчення протирічать один одному та дійсним обставинам справи.

Так, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні стверджувала, що відповідач виїхала із спірної квартири 5-6 років тому, позивач виїхав приблизно один рік тому і на час розгляду справи в суді представник позивача ОСОБА_1 проживає у квартирі одна.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні стверджувала, що на час розгляду справи в суді представник позивача ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі удвох з чоловіком, а її сина - позивача ОСОБА_2 вона з 2012 року у цій квартирі не бачила, а зустрічала лише на вулиці.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні стверджувала, що з представником позивача ОСОБА_1 у спірній квартирі проживали її донька ОСОБА_4, з якою вона дружила і в той же час не знає її прізвища, а також її мати, про яку жоден із свідків до цього не згадував, і яка потім померла. Насправді з'ясувалося, що мати ОСОБА_1 не померла, а лише виїхала з цієї квартири. Свідок також стверджувала, що відповідач виїхала зі спірної квартири 10 років тому, а позивача вона взагалі не знає.

Таким чином, свідки або не знають, або дають неправдиві свідчення стосовно того, хто проживав у квартирі АДРЕСА_1 останні роки, коли виїхала з цієї квартири відповідач ОСОБА_3, з яких причин і хто проживає там на час розгляду справи в суді.

Також суд не приймає як допустимі докази акти обстеження квартири АДРЕСА_1 від 25.02.2013р., 16.09.2013р., 15.01.2014р. та 18.10.2014р., оскільки вони підписані лише однією особою, хоча вказані ще двоє членів комісії, які ці акти не підписували. Крім того, візуально, є підстави вважати, що вказані акти написані однією пастою кулькової ручки, що за умови їх складання на протязі майже двох років є неможливим. Доказів протилежного або пояснення цієї обставини до суду надано не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.405 ЦК України, ст.ст.212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:С. І. Ревуцький