Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, Командитного товариства «Рівне-ПАС» на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Командитного товариства «Рівне-ПАС», третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору- товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Балик» про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені повністю.

Витребувано з чужого незаконного володіння у Командитного товариства «Рівне - ПАС» наступне майно: два столи, два шкафи, два стільці, два м»які розкладні крісла, два килими, металевий сейф, чайник електричний, обігрівач електричний, штори, тюль, лічильник на електроенергію, яке знаходиться в приміщенні Радивилівської автостанції за адресою: м.Радивилів, вул. О.Невського, 90 на користь ОСОБА_3

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та КТ «Рівне-ПАС» вказують на незаконність та необґрунтованість прийнятого рішення, ухваленого на неповно з»ясованих обставинах справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 просить його змінити, виключивши з абзацу 3 резолютивної частини рішення слова «солідарно з ОСОБА_1» і залишивши цей абзац наступного змісту «Стягнути з Командитного товариства «Рівне-ПАС» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 1000 /одна тисяча/ гривень та судові витрати по справі в розмірі 243 /двісті сорок три/ гривні 60 копійок». В іншій частині рішення Радивилівського районного суду від 23 січня 2015 року залишити без змін. КТ «Рівне-ПАС» просить скасувати рішення суду першої інстанції та в позові ОСОБА_3 відмовити.

________________________________________________________________________________

Справа № 568/1582/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Бірук В.О.

Провадження № 22-ц/787/496/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Зазначають, що під час розгляду справи суд першої інстанції не роз»яснив ОСОБА_1 права щодо застосування в даному спорі строків позовної давності та безпідставно визнав її відповідачем по справі.

Вказують, що ОСОБА_1 з відповідачем Командитним товариством «Рівне-ПАС» пов»язана трудовими правовідносинами і не може на власний розсуд вирішувати питання про повернення позивачу його /чи не його/ особистих речей чи іншого майна, котре, за твердженням позивача, він передав не їй, а третій особі на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариству з обмеженою відповідальністю фірмі «Балик».

Доводять, що власником спірного майна є ТзОВ фірма «Балик», а не фізична особа ОСОБА_3, з якою і було укладено договір оренди приміщення та яка з 2010 року ні до ОСОБА_1, ні до КТ «Рівне-ПАС» не зверталась про витребування майна.

Стверджують, що в період з січня по жовтень місяць 2010 року ОСОБА_1 особисто близько 10 разів в усній формі повідомляла ОСОБА_3 про розірвання між ним та КТ «Рівне-ПАС» договору оренди і про необхідність погасити заборгованість по орендній платі, проте ОСОБА_3 ні на її усні пропозиції, ні на письмові звернення КТ «Рівне-ПАС» з 2010 року по 24.02.2014 року не реагував.

КТ «Рівне-ПАС» додатково зазначає, що відносини щодо виконання умов договору оренди від 17 червня 2007 року склалися між юридичними особами : Відкритим акціонерним товариством «Рівненське підприємство автобусних станцій», правонаступником якого є Командитне підприємство «Рівне-ПАС» та товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Балик» і вирішення спору може бути здійснено лише господарським судом.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані/ пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам зазначене рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивач підтвердив своє право на майно та просить його витребувати у відповідача, тому позов підлягає задоволенню.

Однак, на думку колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції є передчасним, який не ґрунтується на зібраних по справі доказах.

Під час розгляду спорів про витребування майна суд має встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2007 року між ВАТ «Рівненське ПАС» та ТзОВ фірма «Балик» укладено договір оренди приміщення в будівлі автовокзалу, площею 14 кв.м., що знаходиться за адресою м.Радивилів, вул.О.Невського,90.

В тексті позовної заяви позивач зазначив, що для облаштування орендного приміщення ОСОБА_3, який на той час являвся директором ТзОВ фірми «Балик», надав у користування ТзОВ фірмі «Балик» особисті речі: два столи, два шкафи, два стільці, два м»які розкладні крісла, два килими, металевий сейф, електричний чайник, обігрівач електричний, штори, тюль, лічильник на електроенергію.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 28.01.2010 року в зв»язку з заборгованістю по сплаті орендної плати за орендоване приміщення на АС м.Радивилів, ВАТ «Рівненське підприємство автобусних станцій» повідомило директора ТзОВ фірми «Балик» ОСОБА_3 що на підставі п.5.1.6, 5.2.6, 8.3а Договір № 160-ор від 11.06.2007 року вважається розірваним з 01.03.2010 року в односторонньому порядку /а.с. 35/.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідачі не заперечували факт знаходження на зберіганні в приміщені АС м.Радивилова в кімнаті зберігання речей спірного майна, а заперечували факт належності даного майна на праві власності позивачу, оскільки між ВАТ «Рівненське ПАС» та ОСОБА_3 як фізичною особою не існують цивільно-правові відносини. ОСОБА_3 виступав лише уповноваженою особою відповідно до Статуту ТзОВ фірми «Балик», як директор товариства, при підписанні Договору оренди приміщення з ВАТ «Рівненське ПАС», тобто майно, яке знаходиться у них під охороною належить ТзОВ фірмі «Балик».

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Причому вимагати повернення майна власник може у тому випадку, коли інша особа володіє майном незаконно, майно збереглося в натурі і знаходиться у фактичному володінні іншої особи.Відповідно до положень зазначеної норми, правом на подання віндикаційного позову наділені саме власники майна, які на час подання позову не володіють цим майном. При цьому необхідно довести право власності позивача на майно, знаходження його у відповідача та незаконність володіння відповідачем майном позивача.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Отже, позивач на підставі ст. 387 ЦК України повинен довести, а суд відповідно встановити факти, які доводять право власності позивача на майно і право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідача майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна.

Проте, позивачем, в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не подані належні, допустимі та достовірні докази, які є достатніми та взаємопов'язаними між собою (ст. 212 ЦПК України), що підтверджували б факт передання ОСОБА_3 вищезазначених речей в добровільному порядку відповідно до цивільного законодавства, зокрема, на основі правочину, інше.

Також відсутні в матеріалах справи і докази незаконного заволодіння відповідачами спірним майном позивача, що спрямоване проти його волі, оскільки в матеріалах справи на а.с. 3 міститься постанова слідчого СВ Радивилівського РВ УМВС України в Рівненській області про закриття кримінального провадження, що свідчить про те, що ОСОБА_3 звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою.

З показань свідка ОСОБА_6 не вбачається, що саме спірне майно вивозилося позивачем з його помешкання і доставлялось за адресою оренди в приміщення автобусної станції.

За таких обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у позові в зв»язку з його недоведеністю та необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 307,309,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Командитного товариства «Рівне-ПАС» - задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Командитного товариства "Рівне-ПАС", третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору- товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Балик» про витребування майна із чужого незаконного володіння - скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту його оголошення, але може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук