Справа № 2-2026/11
Провадження № 6/0203/79/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 року року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Лісіцині М.С.,

за участю заявника державного виконавця Кіровського ВДВС ДМЮ ОСОБА_1

заінтересованих осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську подання державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1, про визначення частки майна боржника ОСОБА_4, якою він володіє у квартирі АДРЕСА_1 -

встановив:

06 травня 2015 року до Кіровського районного суду надійшло подання державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визначення частки майна боржника ОСОБА_4, якою він володіє у квартирі АДРЕСА_1. В своєму поданні державний виконавець посилається на те, що в його провадженні знаходиться виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-2026, виданого Кіровським районним судом міста Дніпропетровська, про стягнення ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5. В добровільному порядку боржник вимоги виконавчого документа не виконує. За станом на 23 березня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 36 445,82 грн. Транспортні засоби у боржника відсутні, встановити рахунки в установах банків не вдалось. Згідно інформації КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР за боржником зареєстроване право власності на 1/2 частку квартирі АДРЕСА_1, співвласником якої є ОСОБА_3.

В судовому засіданні державний виконавець Кіровського відділу ДВС ДМУЮ ОСОБА_1, подання підтримала, водночас просила про виділ частки боржника в натурі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 підтримала подання, вказала, що протягом тривалого часу не отримує аліментів на утримання дитини, змушена самостійно нести відповідні витрати.

Заінтересована особа ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечувала, вказувала, що квартира, відносно якої було внесене подання, була отримана нею особисто за ордером, ОСОБА_4 брав участь у приватизації квартири як на той час її неповнолітній син. Також ОСОБА_3 вказувала, що заборгованість по аліментам, на її думку, розрахована неправильно, вона вносила платежі в рахунок погашення заборгованості, частина заборгованості по аліментам була за домовленістю сторін сплачена шляхом погашення боргу за кредитом.

Заінтересована особа ОСОБА_4 також не погоджувався із задоволенням подання державного виконавця.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 379 ЦПК питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Згідно з ч. 6 ст. 52 Закону України про виконавче провадження, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Судом встановлено, що в провадженні державного виконавця Кіровського ВДВС ДМУЮ знаходиться виконавче провадження з примусового виконання рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 квітня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини.

ОСОБА_4 від виконання своїх обовязків по утриманню дитини ухиляється, що підтверджується вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 листопада 2014 року у справі № 203/5934/14-к, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року.

На цей час утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 39 321 грн. 88 коп.

Згідно даних КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 07 липня 2014 року ОСОБА_4 належить право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 2001 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Згідно ст. 377 Цивільного кодексу України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно ст. 366 Цивільного кодексу України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Таким чином визначення частки майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки зі спільного майна в натурі є самостійними способами захисту майнових прав та інтересів: в першому випадку визначенню підлягає частка майна особи у спільній сумісній власності, а в другому конкретне майно (чи конкретні приміщення, якщо йдеться про квартиру), які можуть бути самостійним предметом цивільно-правових відносин.

Державним виконавцем заявлено подання про визначення частки ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2, якою він спільно володіє з ОСОБА_3 В той же час, як вбачається з наданих матеріалів (відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 07 липня 2014 року, Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 33602131 від 02 листопада 2011 року, інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 4960431 від 17 червня 2013 року) частка ОСОБА_4 у вказаному майні вже виділена і становить одну другу. Таким чином, вказана квартира є обєктом спільної часткової, а не спільної сумісної власності.

Вимоги про виділення частки в натурі хоча й були оголошені державним виконавцем в судовому засіданні, в поданні не містяться, предметом дослідження судом не були, тому постановлення ухвали відносно них суперечитиме цивільному процесуальному законодавству України.

При таких обставинах подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 379 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Подання державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 про визначення частки майна боржника ОСОБА_4, якою він володіє у квартирі АДРЕСА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.В. Єдаменко