Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Чайкіна І.Б.

при секретарі Гавеля Ю.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_11 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, стягнення витрат понесених у звязку із розглядом справи у розмірі 1800 гривень, судовий збір в розмірі 343 грн. 60 коп.

В судове засідання представник позивачів ОСОБА_12 не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надали письмові заперечення через канцелярію суду.

Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється.

Позивачами вказано, що 08.10.2014 року до неврологічного відділення Криворізької міської лікарні № 16 Дніпропетровської обласної ради був госпіталізований ОСОБА_11, який є інвалідом 1 групи , йому була запропонована палата № 3 у частині неврологічного відділення з постійним медичним супроводом, оскільки він не в змозі себе обслуговувати. Під час находження у приймальному відділенні ОСОБА_11 відмовився від лікування у цій палаті та почав вимагати помістити його у палату з хворими, що обслуговують себе самі, але у проханні йому було відмовлено та знову запропоновано лягти до палати з постійним медичним доглядом. Після чого він почав лаятись, кричати, виражатися нецензурною лайкою у відношенні всіх працівників відділення. Все це тривало доволі довго, поки позивачі не написали доповідні записки на імя головного лікаря, потім було складено акт про відмову від лікування та запропоновано відвезти ОСОБА_11 додому. Протягом 2014 року відповідач допускав таку поведінку більш ніж 50 разів, кожне звернення відносно лікарні супроводжувалось скандалом, приниженням професійної гідності лікарів та молодшого медичного персоналу. Лікування відповідача закінчувалось написанням скарг до вищестоящої інстанції, які потім не підтверджувались.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" розяснено, що згідно положень статті 40 Конституції України та з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації.

До того ж, лікарі та відповідні посадові особи закладів охорони здоров'я повинні бути готові до оскарження їх дій, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду.

Разом із тим звернення має бути адресоване органу державної влади, органу місцевого самоврядування та посадовій і службовій особам цих органів, що компетентні розглянути таке звернення. Наявність у зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і це звернення було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Зазначені норми матеріального права, а також положення ст. 34 Конституції України, якою передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань враховано судом першої інстанції, при цьому суд правильно зазначив, що відповідачі фактично виражали свою субєктивну думку стосовно позивачів та те, що висловлювання відповідача у вказаних заявах є їх оціночними судженнями відносно відповідача.

У звязку з вищевикладеним, суд вважає необхідним відмовити в повному обсязі у позовній заяві ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Володимировчиа, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст. 32 Конституції України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ст.ст. 3, 4, 10-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ч. 1 ст. 277 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Володимировчиа, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. Б. Чайкін