АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1181/15 Справа № 203/1778/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Підберезний Г. А. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Григорченка Е.І.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Дніпропетровська міська рада про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, -

В с т а н о в и в :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності посилаючись на те, що 18.06.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу частини домоволодіння. За умовами даного правочину відповідач продала 25/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці розміром 929 кв.м. в м. Дніпропетровську. На земельній ділянці розташований жилий будинок А-1, площею 57,5 кв.м., жилий будинок Г-1, площею 28,3 кв.м., навіси літ. В, К, Л, уборна літ. Д, пит. яма - З И, огорожі " 1-4, 7-16, споруди № 5,6, замощення І-ІІІ. Дана частина домоволодіння належить продавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 20.06.2001 року за р. № 1739, та зареєстрованого у Дніпропетровським БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_4 23.08.2001 р. записаний в реєстрову книгу № 628 за реєстровим № 1848-64. Продаж будинку було здійснено за 353.500,00 грн., що еквівалентно 70.000,00 доларів США, які продавець одержав від покупця при підписанні даного договору. Також жінкою позивача була надана письмова згода від 18.06.2008 р. на купівлю домоволодіння. На підтвердження одержання грошових коштів за придбане нерухоме майно, ОСОБА_4 була складена розписка, якою вона засвідчила одержання грошових коштів за продане нею нерухоме майно. Також у зв'язку з неможливістю переоформлення будинку станом на дату укладення договору купівлі-продажу на ім'я позивача, відповідач склала довіреність строком на три роки, а після спливу її дії, пообіцяла з'явитися до нотаріуса для нотаріального посвідчення укладеного між нами договору купівлі-продажу будинку. Наступного дня за спільною домовленістю після укладення договору купівлі-продажу відповідачем була надана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6, зареєстрована в реєстрі за № 3186 строком дії до 19.06.2011 року, за якою, позивачу надавалось право представляти інтереси ОСОБА_4 в усіх державних, господарських, громадських та інших органах та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності, галузевої належності з усіма необхідними повноваженнями відносно користування та розпорядження (продажу) належного ОСОБА_4 25/50 частини домоволодіння за № 45, розташованого в АДРЕСА_1. Наступного дня після укладення договору разом зі своєю сім'єю позивач переїхав жити за новою адресою, провів ремонтні роботи у будинку, роботи з улаштування прибудови до будинку, сараю та території домоволодіння. По закінченню строку дії довіреності у 2011 році відповідач до нотаріальної контори для належного оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку не з'явилася, так як на той час працювала за контрактом у іншому місті України. З 2008 року ОСОБА_3 разом зі своєю сім'єю проживає за адресою придбаного будинку, користуються ним. Однак на даний час позбавлений права розпоряджатися придбаним нерухомим майном. Уточнивши позовні вимоги позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу 25/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, укладений 18.06.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_3 право власності на спірне нерухоме майно (а.с.3-5,14-16).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року позовні вимоги задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу 25/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, укладений 18.06.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_3 право власності на 25/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.33).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 року скасоване рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року та відмовлено ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину домоволодіння (а.с.58-61).

В апеляційній скарзі (а.с.66-71) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки:

- на день укладення договору купівлі-продажу на спірне нерухоме майно було накладено арешт, а тому, враховуючи обізнаність сторін про це, правочин є фіктивним;

- наявність заповіту від 17.06.2014 року, згідно якого ОСОБА_4 заповідає арештоване майно позивачу, яка вже було придбано ним у відповідача за договором купівлі-продажу також свідчить про фіктивність цього договору;

- суд безпідставно узаконив купівлю-продаж об'єктів, які навіть не зазначені в договорі;

- на день ухвалення оскаржуваного рішення існував спір між апелянтом та відповідачем про зведення останнім самовільних споруд, який було розглянуто на користь апелянта та рішенням суду від 29.07.2014 року зобов'язано ОСОБА_4 знести самовільно збудовані об'єкти, але сторони у судових засіданнях умисно замовчували наявність таких спірних відносин.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що сторони уклали договір купівлі-продажу спірного домоволодіння, по якому досягли домовленості за усіма істотними умовами, але нотаріального посвідчення не здійснили, що унеможливлює розпорядження спірним майном.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу 25/50 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання вказаного договору дійсним на підставі положень ч.2 ст.220 ЦК України не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки спірний договір купівлі-продажу не містить обов'язку продавця щодо нотаріального посвідчення цього договору.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.13 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9, норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.210 та ст.640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Крім того, як вбачається з технічного паспорту на спірний будинок (а.с.17-19), рішенням суду за позивачем безпідставно визнане право власності на нерухоме майно: прибудову Г1-1 та сарай Б, які є самочинним будівництвом.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

З огляду на це рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 року про скасовання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2013 року та про відмову ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину домоволодіння є законним та обгрутованим і підстав для його скасування немає (а.с.58-61).

Відповідно до ч.2 ст.318 ЦПК України залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в ч.1 цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до ст.307 цього Кодексу; при цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Колегія суддів вважає, що для застосування будь-якого пункту цієї норми права підстав немає, оскільки рішення суду першої інстанції, про скасування якого ставиться питання в апеляційної скарзі ОСОБА_2, вже скасоване рішення апеляційного суду, підстав для скасування якого немає.

Повторне скасування рішення суду першої інстанції положеннями ч.1 ст.307 ЦПК України не передбаченоь.

З огляду на це у апеляційного суду відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представнику ОСОБА_7 було роз'яснено положення ч.4 ст.300 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково; питання про прийняття відмови від апеляційної скарги і закриття у зв'язку з цим апеляційного провадження вирішується апеляційним судом, що розглядає справу, в судовому засіданні; повторне оскарження цього рішення, ухвали з тих самих підстав не допускається.

Від подання такої заяви зазначені особи відмовилися.

Враховуючи, що положеннями ч.1 ст.307 та ст.318 ЦПК України не передбачено повторне скасування рішення суду першої інстанції у апеляційного суду відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, оскільки відсутній предмет апеляційного оскарження.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу ального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: