Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 6 лютого 2015 року,

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину майна подружжя.

У свою чергу, в травні 2013 року ОСОБА_4 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину майна подружжя та поділ майна.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2014 року позови задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме на: Ѕ частину нежитлової будівлі, магазину, що знаходиться по АДРЕСА_1; Ѕ частину нежитлового приміщення в житловому будинку з підвалом, що знаходиться по АДРЕСА_8; Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2; Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3; Ѕ частину земельної ділянки площею 512 кв. м, що розташована по АДРЕСА_4; Ѕ частину автомобіля марки «Renault Daster», 2010 року випуску, державний номерний знак

НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме на: ј частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що розташований по АДРЕСА_5; Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_6; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0565 га, розташованої по АДРЕСА_5; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0646 га по АДРЕСА_7.

Вирішено питання про судові витрати.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася з заявою про перегляд рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від

17 січня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 6 лютого 2015 року, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 скасовано.

Визнано за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину магазину продовольчих товарів, який розташований по АДРЕСА_2

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_5, у якій останній просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 6 лютого 2015 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що даним судовим рішенням було визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2, зміна статусу даного майна з житлового приміщення на нежитлове - продовольчий магазин, не позбавляє власницю права власності на це майно. Зміна призначення будинку суд вважав нововиявленою обставиною, тому задовольнив заяву ОСОБА_3

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу ОСОБА_5 посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2014 року він є власником магазину продовольчих товарів по АДРЕСА_2. Даний договір зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Доводи касаційної скарги заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 січня 2014 року здійснено поділ майна подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Скасовуючи вказане рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами та при новому розгляді визнаючи право власності на нежитлове приміщення, суд у порушення вимог ст. 214 ЦПК України не з'ясував власника спірного майна, яким на час розгляду справи була інша особа.

Приписами ст. 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

За положеннями ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Захист прав та інтересів особи реалізують за допомогою широких процесуальних гарантій, а незалучення кого-небудь з цих осіб до розгляду справи, інтересів яких стосується цей спір, позбавляє їх можливості скористатися для захисту своїх прав та свобод процесуальними правами та гарантіями.

У порушення вимог статей 213, 316 ЦПК України суд, розглянувши справу без залучення ОСОБА_5, інтересів якого стосується спір, на день розгляду справи 21 листопада 2014 року неповно з'ясував дійсні обставини справи, зокрема не встановив коло осіб, права та інтереси яких зачіпає даний спір та правовий статус спірного нерухомого майна.

За викладених обставин ухвалені у справі судові рішення в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 6 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська