Справа № 1319/801/2012 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/3657/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Щербая В.П.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2013 року по справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, треті особи: Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Дністер», Технічний коледж Національного університету «Львівська політехніка», про демонтаж самочинно встановленого гаражу,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_2, в якому просила зобов'язати відповідача демонтувати самочинно встановлений металевий гараж, який знаходиться по АДРЕСА_1 на території технічного коледжу Національного університету «Львівська політехніка».

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що відповідачем встановлений металевий гараж без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування та без відповідної правовстановлюючої документації на земельну ділянку. Постановою № 188 на відповідача накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., який було ним сплачено у добровільному порядку. Незважаючи на неодноразові попередження та притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, відповідач самочинно встановлений гараж не демонтував. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2013 року позовні вимоги Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено та зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлений гараж розміром 3,2 х 6,0 м по АДРЕСА_1.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 20.12.2013р. у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.

Заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2013 року оскаржив відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як він є публічно-правовим; в матеріалах справ немає доказів, про те, що земельна ділянка, на якій побудовано спірний гараж, належить на праві власності територіальній громаді в особі Львівської міської ради. Просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2014 року заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 про демонтаж самочинно встановленого гаража відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2014 року скасовано з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Позивач у справі та треті особи в судове засідання не з'явились, хоча належним чином у відповідності до вимог статей 74-76 ЦПК України були повідомлені про день та час судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення їм під розписку рекомендованих поштових відправлень, клопотання представника Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про відкладення розгляду справи відхилено як безпідставне.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши заперечення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на території технічного коледжу Національного університету «Львівська політехніка» за адресою: АДРЕСА_1, відповідачем ОСОБА_2 встановлено металевий збірно-розбірний гараж розміром 3,2 х 6,0 м без влаштування фундаменту без документів на землекористування та дозволу органу місцевого самоврядування.

Постановою від 31 серпня 2011 року № 188 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, зокрема його визнано винним у тому, що він самочинно встановив металевий гараж розміром 3,2 х 6,0 м по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у виглядів штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 6).

Постанова є чинною, штраф відповідачем сплачено.

Відповідно до п. «б» ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ч. 1, п. «а» ч. 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленному законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно зі ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Враховуючи викладене та за відсутності доказів перебування земельної ділянки, на якій розташований спірний гараж, у власності чи користуванні відповідача, земельна ділянка належить на праві власності територіальній громаді міста Львова та є комунальною власністю, тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів, що спірний гараж знаходиться на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді, а не перебуває у власності чи користуванні інших осіб не заслуговують на увагу.

Заперечення відповідача про те, що технічний коледж Національного університету «Львівська політехніка» не є землекористувачем земельної ділянки, на якій установлено відповідачем металевий гараж, оскільки така згідно ухвали Львівської міської ради від 01.06.1996р. «Про надання громадському об'єднанню «Осередок Мальтійської служби допомоги у м. Львові» у постійне користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва соціального центру площею 0,59 га» надана в постійне користування вказаному громадському об'єднанню, не заслуговують на увагу, оскільки це право не підтверджено Державним актом на право користування земельної ділянкою відповідно до положень ст. 23 Земельного кодексу УРСР (України) прийнятого 18.12.1990р. і введеного в дію 15.03.1991р., чинного на час прийняття вказаної ухвали від 01.06.1996р.

Окрім того, незалежно від цієї ухвали відповідно до положень п. «б» ст. 80, п «а» ч.2 ст. 83 ЗК України земельна ділянка залишилась у власності територіальної громади, яка реалізує це право через органи місцевого самоврядування.

Встановлено, що органи влади не надавали відповідачу земельну ділянку в оренду для встановлення гаражу і ця обставина про відсутність у відповідача документів на право користування земельною ділянкою, на якій встановлено гараж, визнана його представником ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції 10 червня 2015р.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 691 від 28.12.1999р. «Про впорядкування, розміщення та будівництва індивідуальних гаражів на землях міста» дозволяється встановлювати збірно-розбірні гаражі без влаштування лише інвалідом, які мають автомобілі з ручним керуванням і право на таке встановлення не успадковується. Відповідні рішення приймаються на засіданні міжвідомчої комісії при районних адміністрації комісії при районний адміністрації.

З пояснень представника відповідача в апеляційній інстанції, встановлено, що відповідач не належить до вказаної категорії осіб і рішення Сихівської районної адміністрації про надання йому дозволу на встановлення гаражу на вказаній земельній ділянці не приймалось.

Таким чином відповідач встановив гараж самочинно на самочинно зайнятій земельній ділянці, що є власністю територіальної громади.

Відповідно до п. 4.5.1 рішення Львівської міської ради від 06 січня 2013 року «Про затвердження Положення про Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури», п. 5.1 Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 19 жовтня 2006 року № 219, Сихівській районній адміністрації як виконавчому органу Львівської міської ради делеговані повноваження звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ, зокрема про демонтаж самочинного будівництва.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними із знесенням будинків, будівель та споруд за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки, за рішенням суду.

Оскільки право Сихівської районної адміністрації звернутись в суд з даним позовом ґрунтується на вимогах закону та наданих їй повноваження у 2006р., а не на підставі свого розпорядження № 550 від 06.10.2011р., визнання останнього за постановою Сихівського районного суду м. Львова від 10 грудня 2012р. недійним, не має юридичного значення та не позбавляє права Сихівську районну адміністрацію звернутись з позовом до суду.

Ураховуючи наведене, та вказані норми матеріального права, Сихівська районна адміністрація є належним позивачем у справі та вправі вимагати звільнення самочинно зайнятої земельної ділянки від самочинно встановленого гаражу, тому суд правильно прийшов до висновку про задоволення позову і правових підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк