Справа № 461/3126/14 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/296/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» - Кусого А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання частково недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2014 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», в якому просить визнати недійсним договір іпотеки № РМ-SМЕ 600/053/2008 від 15.04.2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6, додатковий договір № 1 від 15.09.2009 року про внесення змін до договору іпотеки № РМ-SМЕ 600/053/2008, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 - в частині надання в іпотеку квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним додатковий договір № 1 від 07.06.2011 року до договору іпотеки № РМ-SМЕ 600/053/2008 від 15.04.2008 року, укладений між ПАТ «ОТБ Банк», ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» і ОСОБА_6, - в частині надання в іпотеку квартири АДРЕСА_1; скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 15.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ600/053/2008. На забезпечення виконання боргових зобов'язань за цим кредитним договором, 15.04.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки № РМ-SМЕ600/053/2008, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований в реєстрі за № 1054. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_6 в забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором надала в іпотеку нерухоме майно. 15.09.2009 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки № РМ-SМЕ600/053/2008. Згідно даного договору було змінено визначення терміну - «Кредитний договір», а також змінено редакцію пунктів 2.1.1, 2.1.2. 07.06.2011 року між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», і ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» з однієї сторони та ОСОБА_6 укладено додатковий договір № 1 до договору іпотеки № РМ-SМ 600/053/2008 від 15 квітня 2008 року, у преамбулі якого зазначено, що на підставі положень Договору відступлення прав вимоги від 18 березня 2011 року, укладеного між Банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - останнє набуло усіх прав вимоги за Договором застави. У зв?язку з укладенням між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору комісії від 18 березня 2011 року, з усіма наступними змінами та доповненнями, всі права та обов'язки за цим Додатковим договором належать ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Згідно зі ст. 3.1. Договору іпотеки № РМ-8МЕ 600/053/2008 від 15 квітня 2008 року предметом іпотеки є два об'єкти нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_1; нежитлове приміщення на АДРЕСА_2. Вважає, що договір іпотеки № РМ-SМЕ 600/053/2008 від 15.04.2008 року та послідуючі договори - про внесення змін та додатковий в частині надання в іпотеку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 17,5 кв.м., слід визнати недійсними, оскільки оспорюваний договір іпотеки № PM-SME 600/053/2008 від 15.04.2008 року був укладений без згоди органу опіки та піклування, чим було грубо порушено інтереси малолітньої дитини - ОСОБА_5 на користування і проживання у цьому житловому приміщенні, оскільки такий, на момент укладення договору, був зареєстрований за вказаною адресою.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», за участю третіх осіб - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання частково недійсним договору іпотеки - відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд не врахував того, що на момент укладення договору іпотеки № РМ-SМЕ 600/053/2008, у квартирі АДРЕСА_1, яка є об'єктом іпотеки, був зареєстрований і проживав неповнолітній син іпотекодавця. Даний договір іпотеки був укладений з порушенням вимог законодавства, оскільки відсутня згода органу опіки і піклування на укладення такого. Крім цього, суд першої інстанції зробив невірний висновок про те, що підстави недійсності договору іпотеки, визначені ст. 18 Закону України «Про іпотеку», є вичерпними та не врахував загальних підстав визнання правочину недійсним, передбачених ЦК України. Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» - Кусого А.В., перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу лід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при укладені оспорюваного Іпотечного договору від 15.04.2008 року всі істотні умови, передбачені статтею 18 Закону України «Про іпотеку» були дотримані, а твердження позивача ОСОБА_2 та його представника про укладення договору іпотеки в порушення вимог законодавства - укладення без згоди відділу у справах дітей Галицької районної адміністрації ЛМР, оскільки на момент його укладення у квартирі був зареєстрований та проживав неповнолітній син - ОСОБА_5, судом до уваги не приймаються, оскільки згідно підпункту «і» пункту 5.1 договору іпотеки № PM-SME 600/053/2008, іпотекодержатель ствердив, що за адресою місцезнаходження предмету іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки.

З такими висновками погодитися не можна, оскільки вони суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи.

Судом встановлено, що 15.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № СM-SME 600/053/2008.

15.04.2008 року в забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором № СM-SME 600/053/2008, між сторонами був укладений договір іпотеки № PM-SME 600/053/2008, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований в реєстрі за № 1054. Відповідно до умов даного договору іпотеки, відповідач ОСОБА_6 (іпотекодавець) надала ЗAT «ОТП-Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 17,5 кв.м.; нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 57,3 кв.м. (а.с. 5-9).

15.09.2009 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки № PM-SME600/053/2008, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстровано в реєстрі за № 2006, згідно якого було змінено визначення терміну - «Кредитний договір», а також змінено редакцію пунктів 2.1.1, 2.1.2 (а.с. 10).

07.06.2011 року між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», з однієї сторони та ОСОБА_6 укладено додатковий договір № 1 до договору іпотеки № РМ-SМ 600/053/2008 від 15 квітня 2008 року, у преамбулі якого зазначено, що на підставі положень Договору відступлення прав вимоги від 18 березня 2011 року, укладеного між Банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - останнє набуло усіх прав вимоги за Договором застави. У зв?язку з укладенням між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору комісії від 18 березня 2011 року, з усіма наступними змінами та доповненнями, всі права та обов'язки за цим Додатковим договором належать ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 11-15).

Предмет іпотеки а саме - квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 27.10.2003 року за реєстровим № 8917 (а.с. 115).

Згідно матеріалів справи, а саме копії документів щодо посвідчення договору іпотеки від 15 квітня 2008 року за р. № 1054, а саме довідки ЛМКП «Айсберг» від - квітня 2008 року № 1343, у спірній квартирі проживали та були зареєстровані лише ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 124).

З довідки ЛМКП «Айсберг» від 18 грудня 2014 року за № 3364 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 14 вересня 2005 року (а.с. 125).

З довідки ЛМКП «Айсберг» від 26 серпня 2010 року за № 1474 також вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 14 вересня 2005 року (а.с. 18).

З оглянутого оригіналу будинкової книги по квартирі АДРЕСА_1, копія якої мається у справі, вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за даною адресою 09.12.2003 року, а ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в квартирі за даною адресою з 14.09.2005 року, а також зазначено про зміну його прізвища та по батькові (а.с. 126-129).

З свідоцтва про шлюб вбачається, що 06 травня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6. було зареєстровано шлюб в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 809. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 (а.с. 16).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень за № 4 від 20 січня 2015 року, вбачається, що на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства № 62/03-20 від 06 березня 2007 року, в актовий запис № 3738 від 09 липня 2005 року, складений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції у Львівській області, - 06.03.2007 року в актовий запис стосовно ОСОБА_5: у відомості про дитину внесено зміни - прізвище «ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_6», по батькові «ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_5»; у відомості про батька внесено зміни - прізвище «ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_6», ім'я «ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_2», по батькові «ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_2»; у відомості про матір внесено зміни - прізвище «ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_6» (а.с. 151).

З свідоцтва про народження, актовий запис № 3738, вбачається, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19).

З картки обліку форми Ф-А ОСОБА_6 (а.с. 141) та копії аркуша з картотеки на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 142) вбачається, що ОСОБА_5, після зміни прізвища та по батькові - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає та зареєстрований за адресою вищевказаної спірної квартири з 14 вересня 2005 року.

Аналогічне підтверджує довідка № 5 від 12 січня 2015 року ЛМКП по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» (а.с. 140).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено у ч. 6 ст. 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є недійсним.

Статтями 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захист бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування

Отже, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що спірний договір іпотеки № РМ-SМЕ 600/053/2008 від 15.04.2008 року укладений в порушення вимог ч. 6 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України - без згоди органу опіки та піклування, а тому є недійсним в частині надання в іпотеку квартири АДРЕСА_1.

Як наслідок, з тих же підстав підлягають до задоволення позовні вимоги щодо визнання недійсним: додаткового договору від 15.09.2009 року про внесення змін до договору іпотеки № РМ-SМЕ 600/053/2008, який укладений між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_6 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований в реєстрі за № 2006, - в частині надання в іпотеку квартири АДРЕСА_1; додаткового договору № 1 від 07.06.2011 року до договору іпотеки № РМ-SМЕ 600/053/2008 від 15.04.2008 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «ОТБ Банк» і ОСОБА_6 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований в реєстрі за № 1514, - в частині надання в іпотеку квартири АДРЕСА_1.

Відтак підставними є вимоги позивача щодо скасування заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 загальною площею 17,5 кв. м., що була зареєстрована приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстровим номером 1055 на підставі договору іпотеки № РМ-SМЕ 600/053/2008 від 15.04.2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_6.

Що ж стосується позовної давності, на сплив якої як на підставу відмови в позові посилається відповідач, то така відповідно до вимог глави 19 ЦК України не сплила, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом як законний представник неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, зазначивши його позивачем, оскільки оспорюваним правочином порушено право дитини на житло.

Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття, а отже строк звернення до суду пропущено не було.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене при неповному з?ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову, однак часткове, оскільки додатковий договір від 15.09.2009 року не значиться за № 1, та додатковий договір № 1 від 07.06.2011 року до договору іпотеки № РМ-SМЕ 600/053/2008 від 15.04.2008 року укладався виключно між ПАТ «ОТБ Банк» і ОСОБА_6, а не одночасно між ПАТ «ОТБ Банк» і ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» з однієї сторони та ОСОБА_6 з другої сторони, - як зазначено в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 1, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, задовольнити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки № PM-SME 600/053/2008 від 15.04.2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_6, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований в реєстрі за № 1054, у частині надання в іпотеку квартири АДРЕСА_1;

Визнати недійсним додатковий договір від 15.09.2009 року про внесення змін до договору іпотеки № PM-SME 600/053/2008, укладений між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_6, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований в реєстрі за № 2006, у частині надання в іпотеку квартири АДРЕСА_1;

Визнати недійсним додатковий договір № 1 від 07.06.2011 року до договору іпотеки № PM-SME 600/053/2008 від 15.04.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і ОСОБА_6, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований в реєстрі за № 1514, у частині надання в іпотеку квартири АДРЕСА_1;

Скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, загальною площею 17,5 кв.м., що була зареєстрована приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстровим номером 1055 на підставі договору іпотеки № PM-SME 600/053/2008 від 15.04.2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Штефаніца Ю.Г.