Справа № 697/860/14-ц
№ пров. 2/697/7/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

у складі:

головуючого- судді Русакова Г.С.

при секретарі Захарченко В.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинковолодінням та земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він та відповідач ОСОБА_5 є співвласниками будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1. Право власності він набув на підставі договору дарування від 26.01.2004 року, посвідченого Канівською нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-27 та свідоцтва про право на спадщину від 20.10.1995 року реєстровий номер 1-2467 в Канівській державній нотаріальній конторі. згідного якого йому належить 46/100 частки будинковолодіння, а відповідачу належить інша частина будинковолодіння.

На підставі рішення Канівської міської ради від 29.04.2010 року № 18-10 позивач отримав дозвіл на приватизацію земельної ділянки При цьому межі земельних ділянок позивач погодив з відповідачем ОСОБА_5 та отримав Державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0386 га. Також, відповідач погодила з ним межі своєї земельної ділянки. Спору на той час не було.

В подальшому відповідач, порушила межі земельних ділянок та побудувала прибудову до своєї частини будинку, вийшовши за межі своєї ділянки на його частину на 20 см. Крім цього, розпочала будівництво вигрібної ями на небезпечній відстані від його частини будинку. Стала проводити будівельні роботи про прокладенню водогону в будинок та демонтувала димохідну трубу, пошкодивши при цьому покрівлю даху.

В результаті дій відповідача на суміжній стіні виникли численні тріщини та просідання. Зазначене поставило під загрозу технічний та житловий стан частини будинку позивача.

У зв'язку з вищевказаним позивач ОСОБА_3, просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди в здійсненні позивачем права власності та користуванні своєю власністю, зобов'язавши відповідача ОСОБА_5: 1) демонтувати мережу водопостачання та водовідведення, яка розміщена на спільній суміжній стіні домоволодіння АДРЕСА_1 та провести зазначені мережі іншим шляхом; 2) змістити прибудову «А» до частини будинку АДРЕСА_1, що належить відповідачу на 1 метр, звільнивши таким чином територію земельної ділянки позивача на відстань, яка відповідає будівельним нормам; 3) припинити будівництво вигрібної ями та перенсти вигрібну яму на безпечну відстань від жилого будинку з погодженням з позивачем; 4) відновити пошкоджену покрівлю на даху будинку на місці демонтованої димохідної труби.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала. ЇЇ представник та сама ОСОБА_5 обґрунтовують свою позицію таким чином. Вона та позивач є співвласниками будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1. Право власності відповідач набула на підставі свідоцтва про спадщину від 04.12.2007 року видане Канівською нотаріальною конторою за реєстром № 1-4738, згідно якого їй належить 27/50 частки будинковолодіння, а відповідачу інша його частина. В подальшому отримала дозвіл та приватизувала земельну ділянку. При приватизації погодила межу земельних ділянок з позивачем. В подальшому позивач пред'явив до неї безпідставні претензії, що її дії по ремонту будинку та приведення земельної ділянки до належного стану призводять до погіршення технічного стану будинку.

У відповідності до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін встановив наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 є співвласниками будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1.

Право власності позивач ОСОБА_3 набув на підставі договору дарування від 26.01.2004 року (а.с. 52), згідно якого йому належить 46/100 частки будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, а відповідачу ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину від 04.12.2007 року, яке видане Канівською нотаріальною конторою за реєстром № 1-4738 належить 27/50 частки будинковолодіння.

Позивач ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Канівської міської ради від 29 квітня 2010 року № 18-10 є власником земельної ділянки площею 0,0386 га. по АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1

На підставі рішенням Канівської міськради від 28.04.2011 року за № 4-18 ОСОБА_5 приватизувала земельну ділянку площею 0,0872 га. по вул.. Ядловського 63 в м. Каневі та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 195802 (а.с. 176).

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 володіють своїми частками домоволодіння та земельними ділянками по АДРЕСА_1 на законних підставах, інших власників не має.

Згідно висновку будівельно - технічного дослідження № 29-БТ від 21.08.2013 року, який виконано за заявою позивача ОСОБА_3 встановлено, що фізичний знос житлового будинку по АДРЕСА_1 та побудований в 1882 році становить 66 %. Стан несучих конструкційних елементів аварійний, а не несучих - дуже ветхий. (а.с. 15).

Даючи оцінку висновку будівельно - технічного дослідження № 29-БТ від 21.08.2013 року, суд констатує, що не можливо достовірно встановити причини появи тріщин, а також те, що вони утворились, як наслідок в результаті проведення робіт відповідачем ОСОБА_5.

Позивачем ОСОБА_3 не надано жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_5 провела до будинку труби водопостачання по суміжній несучій стіні будинку по вул.Ядловського, 63, а також побудувала вигрібну яму, яка зі слів позивача додатково спричиняє розм'якшення і просідання ґрунту під будинком та створює шкідливий вплив на його земельну ділянку, до того ж пошкодила покрівлю при демонтажі димохідної труби.

Згідно роз'яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

В силу ст. 152 ЗК України та ст. 391 ЦПК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (с.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

За ч.ч. 2, 3 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності й користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно зі ст.106, 158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності й користуванні громадян, не підвідомчий судам.

Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 твердить, що відповідач ОСОБА_5 порушила межі його земельної ділянки та побудувала до свого будинку прибудову, яка виходить на 20 см. на його земельну ділянку, розмістила вигрібну яму в безпосередній близькості до його частини будинку, провела по несучій суміжній стіні водопровід, що призвело до можливого пошкодження будинку та при демонтажі димоходу пошкодила покрівлю, що в даний час спричиняє протікання даху на його частині будинку.

Одначе, такі вимоги, викладені в позовній заяві, позивачем не ґрунтуються на нормах матеріального права та не підтверджені відповідними документами, які є доказом щодо самочинного будівництва прибудови, вигрібної ями, а також щодо необхідності їх знесення.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

За ч.5 ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник ( користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості).

Проте жодних доказів про те, що позивач звертався попередньо до органів місцевого самоврядування, органу з питань земельних ресурсів для відновлення межових знаків та встановлення твердих меж земельної ділянки позивачем не надано, а тому не доведено та нічим не підтверджено, що відповідач має прибудову до своєї частини будинку, яка побудована по лінії проходження межі між земельними ділянками та виступає на 20 см. на межу позивача, чим створює перешкоди в користуванні його земельною ділянкою. Жодних рішень з цього приводу органами місцевого самоврядування винесено не було.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача ОСОБА_3 щодо усунення перешкод в здійсненні позивачем права власності та користуванні своєю власністю, зобов'язавши відповідача ОСОБА_5: 1) демонтувати мережу водопостачання та водовідведення, яка розміщена на спільній суміжній стіні домоволодіння АДРЕСА_1 та провести зазначені мережі іншим шляхом; 2) змістити прибудову «А» до частини будинку АДРЕСА_1, що належить відповідачу на 1 метр, звільнивши таким чином територію земельної ділянки позивача на відстань, яка відповідає будівельним нормам; 3) припинити будівництво вигрібної ями та перенсти вигрібну яму на безпечну відстань від жилого будинку з погодженням з позивачем; 4) відновити пошкоджену покрівлю на даху будинку на місці демонтованої димохідної труби необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 106, 152, 158 ЗК України, ст. 391 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні права власності та користуванні будинковолодінням та земельною ділянкою по АДРЕСА_1, що знаходиться у власності позивача - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання через Канівський міськрайонний су апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом Черкаської області якщо воно не буде скасоване.

Головуючий Г . С . Русаков