Провадження №2-2255/15
В справі 760/1709/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шереметьєва Л.А, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суддя

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача 231 657, 29 грн. за договором безпроцентної позики.

В той же день позивачем була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб д. н. НОМЕР_1, власником якого, як вказує позивач, є ОСОБА_2

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні останньої, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, посилання позивача на належність на праві власності відповідачу транспортного засобу не підтверджуються будь-якими доказами та ґрунтуються лише на підставі припущень.

Таким чином, застосування вказаного засобу забезпечення позову може порушити права та інтереси не тільки відповідача, а й інших осіб, яким на праві власності може належати даний транспортний засіб.

Враховуючи викладене вище, відсутність достатніх доказів в обґрунтування заявлених вимог, враховуючи інтереси відповідача та інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідного виду забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Виходячи з цього та керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя :