Справа № 444/253/11 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 22-ц/783/1226/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Глинської сільської ради Жовківського району Львівської області, треті особи - Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області, Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2, про визнання частково незаконними та скасування рішень виконавчого комітету, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право особистої власності, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права на спадкове майно, вселення; за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право на проживання; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9, Глинської сільської ради Жовківського району Львівської області, треті особи - Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області, Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання частково незаконними та скасування рішень виконавчого комітету, визнання незаконними та скасування свідоцтва про право особистої власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності, -

встановила:

рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 27 грудня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2013 року, позов ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено. Визнано частково недійсним в частині 2/3 свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Жовківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8, реєстр № 3626 від 03.12.2009 р., після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р., на будинковолодіння по АДРЕСА_1. Визнано право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за цією адресою в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Визнано право власності ОСОБА_4 на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за цією ж адресою в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

В задоволені позову ОСОБА_4 про вселення в житловий будинок по АДРЕСА_1, відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_8 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право проживання АДРЕСА_1, відмовлено (а.с.247-248 т.1, а.с.25-28 т.2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.60-61 т.2).

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року у задоволені вищевказаних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 та задоволені вимог третьої особи - ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право проживання в АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, просять його скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх вимоги, а провадження за зустрічним позовом ОСОБА_8 (ОСОБА_6.) закрити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, апелянти зазначають, що суд прийшов до помилкового висновку, що спірне будинковолодіння відносилось до суспільної групи робітничий двір, а вони не прийняли спадщини після смерті ОСОБА_10, який був власником будинковолодіння. Крім того, апелянти посилаються на те, що позовні вимоги ОСОБА_8 не передбачають правонаступництва, а тому провадження в цій частині повинно бути закрито.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників процесу - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

У квітні 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з вказаним вище позовом та, з уточненням і доповненням вимог, просили визнати частково незаконними та скасувати рішення виконкому Воля-Висоцької сільської ради від 08.12.1988 року № 42 в частині оформлення права власності на житловий будинок на їхнього батька ОСОБА_10; визнати частково незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Нестеровської районної ради Жовківського району від 28.12.1988 р. № 382 в частині оформлення права власності на житловий будинок за їхнім батьком ОСОБА_10; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право особистої власності на будівлі від 31.08.1989 р., виданого ОСОБА_10 на житловий будинок по АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Жовківської держаної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3626, на ім'я ОСОБА_8; визнати за ними право власності по 1/3 частці на майно цього двору; вселити ОСОБА_4 у вищевказаний житловий будинок.

На обґрунтування своїх вимог покликались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер їх батько ОСОБА_10, а ІНФОРМАЦІЯ_3 р. померла мати - ОСОБА_12 за життя батьків заповітів щодо розпорядження належним їм майном батьки не складали. На дань смерті батьків вони (позивачі) та відповідач ОСОБА_8, (сестра позивачів), були зареєстрованими та проживали в АДРЕСА_1. 03 грудня 2009 року сестра ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_10, не вказавши про наявність інших спадкоємців, тобто позивачів. ІНФОРМАЦІЯ_2 сестра ОСОБА_8 померла, а до участі в розгляді справи залучено її правонаступника - сина ОСОБА_6, на якого складено ОСОБА_8 заповіт.

Посилаючись на викладене та те, що вказаний двір не був робітничим, а колгоспним, та те, що вони після смерті батька прийняли спадщину, просили задовольнити їх вимоги.

В червні 2010 року ОСОБА_8 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 і просила визнати його таким, що втратив право на проживання в вказаному вище жилому будинку, який їй належить, посилаючись на те, що останній з 1987 року у спірному будинку не проживає, а числиться лише зареєстрованим.

Під час розгляду справи, у зв'язку із смертю ОСОБА_8, до участі у розгляді справи залучено її правонаступника - сина ОСОБА_6

В процесі розгляду справи ОСОБА_2, який був залучений до участі у справі як третя особа без самостійних вимог, подав до суду позов до ОСОБА_6, Глинської сільської ради, про визнання частково незаконними та скасувати рішення виконкому Воля-Висоцької сільської ради від 08.12.1988 року № 42 в частині оформлення права власності на житловий будинок на його діда ОСОБА_10; визнати частково незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Нестеровської районної ради Жовківського району від 28.12.1988 р. № 382 в частині оформлення права власності на житловий будинок за його дідом ОСОБА_10; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право особистої власності на будівлі від 31.08.1989 р., виданого ОСОБА_10 на житловий будинок по АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Жовківської держаної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3626, на ім'я його матері ОСОБА_8; визнати за ними право власності на 1/6 частку на майно цього двору, посилаючись на те, що зазначений двір був колгоспним, а він був його членом, а відтак має право на 1/6 частку.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 27 грудня 2012 року, яка було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2013 року без змін, позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано частково недійсним у частині 2/3 свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_8 Жовківською державною конторою 03 грудня 2009 р. після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р., на будинковолодіння в АДРЕСА_1. Визнано за кожним позивачем право власності по 1/3 частині вищевказаного житлового будинку порядку спадкування після смерті ОСОБА_10. У задоволені позову ОСОБА_4 про вселення у житловий будинок та зустрічному позові ОСОБА_8 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ задоволено касаційну скаргу ОСОБА_6, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві особистої власності батькові ОСОБА_3, 1970 р.н., ОСОБА_4, 1965 р.н., ОСОБА_8, 1959 р.н., - ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 31 січня 1989 року, виданого на підставі рішення Нестерівського райвиконкому № 382 від 28.12.1988 року (а.с.105 т.1).

З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що такий оформлено Червоноградським МБТІ 27.11.2009 року, житловий будинок з господарськими спорудами за вказаною адресою були збудовані в 1961 р. Інших споруд більш пізньої забудови у вказаному будинковолодінні не зареєстровано (а.с.57-58 т.1).

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 25.04.1958 р., ОСОБА_10 одружився 20.04.1958 р. з ОСОБА_14, яка після одруження отримала прізвище ОСОБА_10 (а.с.18 т.1).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16 квітня 2010 р., ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.с.20 т.1).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що зазначене вище будинковолодіння відносилось до суспільної групи - робітничий, а не колгоспний.

Відповідно до п.10-13 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 р., що діяла на час оформлення права власності на будинковолодіння ОСОБА_10, при відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції, зацікавлена особа (громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Для вирішення питання про можливість оформлення права власності виконком місцевої Ради депутатів трудящих доручає бюро технічної інвентаризації: оглянути будинок (домоволодіння); одержати відомості у громадян, які проживають у будинку, зазначеному заявником, а також у сусідніх будинках, та з'ясувати, хто являється його власником, в) скласти акт огляду будинку (домоволодіння) і одержати відомості за підписом представника бюро технічної інвентаризації і громадян, які дали відомості; г) перевірити документи і відомості, подані заявником, порівнюючи їх з матеріалами, що зібрані на місці огляду будинку (домоволодіння), із відомостями, одержаними від громадян. Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення.

Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою.

Як випливає з рішення виконавчого комітету Воля-Висоцької сільської ради від 08.12.1988 р. № 42, Червоноградське БТІ складало відповідний висновок, з яким погодився виконком, зазначивши таку згоду в п.1 вказаного рішення, і в Додатку № 2 до рішення виконкому в Списку громадян, на будинки яких видається право власності суспільна група - робітничий двір, за порядковим номером 25 зазначено будинковолодіння ОСОБА_10, яке належить останньому.

Пунктом 2 зазначеного рішення виконком Воля-Висоцької сільської ради вирішив просити виконком Нестерівської районної Ради народних депутатів вирішити питання про оформлення права власності окремих громадян та колгоспних дворів на житлові будинки в селі Глинсько Воля-Висоцької сільської ради.

Рішенням Виконкому Нестерівської районної Ради народних депутатів від 28.12.1988 р. № 382 вирішено оформити право власності окремих громадян та колгоспних дворів села Глинсько Воля-Висоцької сільської ради згідно з додатками 1, 2 до рішення від 08.12.1988 р. № 42, доручено виконкому Воля-Висоцької сільської ради видати свідоцтва про право власності на житлові будинки в с. Глинське згідно згаданих додатків № 1, 2 до рішення № 42 від 08.12.1988 р. та доручено Червоноградському МБТІ у відповідності з п. 7 Інструкції МКГ УРСР від 31.06.1966 р. провести реєстрацію будинків, наведених в рішенні.

В справі мається повідомлення Рава-Руського споживчого товариства про те, що відповідно до книг по нарахуванню заробітної плати Магерівського СТ за 1980-1989 р.р. ОСОБА_10 працював у цьому споживчому товаристві (а.с.160 т.2).

Відповідно до довідки Приватної агрофірми «Шекотин» слідує, що у зазначеному господарстві маються записи по рахунку 70 щодо отримання ОСОБА_10 заробітної плати з 10.11.1986 р. по 15.03.1989 р. Однак архівні дані про прийняття ОСОБА_10 в члени колгоспу відсутні.

Докази про прийняття ОСОБА_10 в члени колгоспу відсутні і в матеріалах справи та не представлені сторонами.

Як пояснили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батько ОСОБА_10 працював на фабриці, яка належала колгоспу, а відтак, у зв'язку з тим, що батько працював у колгоспі, вважають, що двір повинен був відноситись до суспільної групи - колгоспний.

Однак, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що тимчасова робота ОСОБА_10 найманим працівником в колгоспі, без прийняття його в члени колгоспу, не може свідчити про його членство в колгоспі та не може тягти за собою зміни суспільної групи домоволодіння такого двору.

Районний суд оцінюючи покликання позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 на те, що зазначений двір був колгоспним з посиланням на записи погосподарських книг, вірно не прийняв це як належний доказ, оскільки, як вбачається із згаданих записів погосподарських книг будинковолодіння ОСОБА_10 відносилось до суспільної групи - робітничий двір, і лише записи на 01.06.1987, 01.06.1988 р., 01.06.1989 р. місять виправлення з робітничого - на колгоспний. Такі виправлення мають характер звичайних закреслень, що суперечить «Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», за якою будь-які підчистки та необумовлені текстовим записом виправлення в по господарських книгах не допускаються. Всякі виправлення та перекреслення повинні бути обумовлені та завірені підписом голови або секретаря виконкому сільської ради. А відтак, з огляду на відсутність обумовлених виправлень, та відсутність відповідних підписів голови або секретаря виконкому сільської ради, вказаний доказ не підтверджує доводи зазначених осіб щодо належності господарства до колгоспного двору.

Довідкою сільської ради підтверджено, що відповідно до господарських книг Воля-Висоцької сільської ради станом на 1988 р. зазначене господарство рахувалось як робітничий двір (а.с.217 т.2).

Відтак, аналіз зазначеного свідчить, що вищевказане домоволодіння відноситься до суспільної групи робітничий двір.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р., який був чинний на момент відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_10, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В спадковій справі спадкодавця ОСОБА_10 відсутні заяви позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті батька.

З матеріалів справи вбачається, що на час смерті ОСОБА_10 в житловому будинку були зареєстрованими діти спадкодавця, тобто ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та його дружина - ОСОБА_12, які відносились до спадкоємців першої черги.

Однак, як встановлено судом, що підтверджується матеріалами справи та підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на час смерті постійно не проживали із спадкодавцем. Так, ОСОБА_3 з 26.12.1988р. по 29.11.1990 р. перебував на строковій службі в армії, а ОСОБА_4 з 15.09.1987 р. по 05.05.2003 р. працював на Львівському ВО «Конвеєр», проживав в гуртожитку.

Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Доказів про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця в справі немає, а позивачами не представлено.

Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

З огляду на положення ст.ст. 548, 549 ЦК 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. У протилежному випадку спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину, і може порушувати питання лише про продовження строку для прийняття спадщини.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в цій частині вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Відповідно до норм ЦПК та ЦК право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Встановлено, що в червні 2010 року ОСОБА_8 у зазначеній справі подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 і просила визнати його таким, що втратив право на проживання у жилому будинку, який їй належить, а саме - будинок АДРЕСА_1, посилаючись на те, що останній з 1987 року у спірному будинку не проживає, а лише числиться зареєстрованим. Відтак, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР просила задовольнити її вимоги.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 07.04.2011 р. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.148 т.1).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) до фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

За змістом ст. 37 ЦПК процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку із вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії процесу.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах.

Аналіз цивільного законодавства в контексті права на спадкування свідчить, що успадковуються виключно ті права та обов'язки, які виникли та належали спадкодавцеві, а не третій особі, ще за життя; до складу спадщини входять права та обов'язки, які не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Залучаючи до участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_8 її сина - ОСОБА_6, районний суд зазначеного не врахував, а відтак помилково прийшов до висновку, що за її вимогами допускається правонаступництво.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відтак, рішення районного суду в частині задоволення вимог ОСОБА_6 (правонаступника вимог ОСОБА_2) підлягає до скасування, а провадження у справі у цій частині - до закриття.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ч. 1 ст. 310, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_8 (правонаступником якої є ОСОБА_6) скасувати, а провадження в справі в цій частині закрити.

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.