УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и л а:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

18.08.2015 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд накласти арешт на ? частину квартири №51 по бул. Перова, 15 в м. Києві, що є власністю відповідача, в межах суми боргу для забезпечення виконання рішення суду. Вимоги заяви мотивовано тим, що відповідач має борг перед позивачем в розмірі 34734,00 грн., однак уникає відповідальності, змінює місце реєстрації та фактичного проживання, останні три роки не працює та не отримує доходу. На даний час відповідач розпродає все своє майно і вказане нерухоме майно, це єдине що в нього залишилось. На думку позивача, відповідач має план уникнення відповідальності і неповернення коштів. Позивачка вказує, що відповідач використає факт відсутності заборони на відчуження його майна і продасть останнє майно, що призведе до неможливості стягнення з нього коштів та невиконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Вивчивши заяву про забезпечення позову вважаю, що вона не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Тобто, якщо заявник просить застосувати такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, то в заяві необхідно вказувати конкретне найменування майна, його місцезнаходження, зазначати належні докази того, що це майно належить боржнику.

Відповідно до положень ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно положень ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

При цьому, як вбачається із доданого до заяви про забезпечення позову договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2010 року право власності не зареєстроване у встановленому законом порядку, що не дає достатньо підстав вважати, що вказане майно дійсно належить відповідачу.

Крім того, відсутність реєстрації за відповідачем права власності на зазначене майно, навіть у разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту не може бути виконана компетентними органами за відсутності у них даних про реєстрацію права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ціна позову визначена позивачем у розмірі 34734,00 грн. При цьому, зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить накласти арешт на ? частину квартири №51 по бул. Перова, 15 в м. Києві хоча і в межах суми боргу, однак суд вважає такий вид забезпечення позову не співмірним із заявленими позивачем вимогами, адже в даному випадку накладення арешту на нерухоме майно в межах суми боргу є номінальним і фактично відповідач буде обмежений у своєму праві власності щодо всієї частки квартири, вартість якої навіть згідно договору купівлі-продажу а не її дійсної ринкової вартості на теперішній час, становить 263660,00 грн., що більш ніж в сім разів перевищує заявлений до стягнення розмір боргу.

Крім того, обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно не є переконливими, оскільки розпорядження власником своїм майном є його законним правом і не може саме по собі свідчити про намагання відповідача уникнути виконання рішення суду в разі задоволення вимог позивача.

Враховуючи все вище наведене, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 293, 294 ЦПК України ст.ст. 182, 334 ЦК України, -

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя -