Справа № 236/2124/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.

при секретарі Олійник С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Красний Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних позовних вимог - орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька, суд -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, про надання дозволу на виїзд неповнолітньоїдитини ОСОБА_3, 20.09.2011року народження, за кордон без дозволу та супроводження батька.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2В.в судове засідання не зявився, але 01.07.2015року надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності. Відповідно до позовних вимог зазначив, що не заперечує проти задоволення позову.

Представник органу опіки і піклування Краснолиманської міської ради - третьої особи ОСОБА_4, який діє на підставі довіреністі, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є законними, обгрунтованими, та відповідають інтересам малолітньої дитини.

Дослідивши подані стороноюдокументи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив що спірні правовідносини регулюються положеннями статті 33 Конституції України, Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-XII ,з наступними змінами і доповненнями, Правилами оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, положеннями Цивільного Кодексу України і Сімейного Кодексу України.

Судом встановлено, що 07.08.2010року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб актовий запис № 109, який розірвано рішенням Краснолиманського міськсуду Донецької області від 06.11.2012року(а.с. 8).

Від сумісного життя сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3, 20.09.2011року народження (свідоцтво про народження серії 1-НО № 420599, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 7),яка вданий час проживає разом із позивачем - матрі*ю ОСОБА_1

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток

Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання.

Відповідно до ч. 1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).

Батько малолітньої дитини ОСОБА_3, 20.09.2011року народження, добровільно в нотаріальному порядку, не бажав надати згоду на виїзд дочки з матір*ю ОСОБА_1 за кордон на оздоровлення.

Позивач бажає забезпечити малолітній дочці оздоровлення за кордоном.

Статетю 313 ч.1, ч.3 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-XII оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що відповідач не позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, довгий час участі у вихованні та утриманні дитини не приймає у звязку з викраденням, але все ж має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обов'язків.

Однак, позбавлення можливості неповнолітньої дитини виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну.

Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду останньої та добре позначиться на її фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати при наявності бажання участь у вихованні неповнолітньогосина, та відповідатиме волі та бажанню дитини щодо оздоровлення разом з матір'ю за кордоном.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню бо є необхідність надати позивачу дозвіл для її неповнолітньої дитини на тимчасовий одноразовий виїзд за кордон у супроводі позивача без згоди та супроводу відповідача до Турції на оздоровлення.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313, ст. 141, ч.2 ст. 150, ст. 152, ч.1 ст. 155 СК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних позовних вимог - орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька - задовольнити повністю.

Надати дозвіл неповнолітній дитині - ОСОБА_3, 20.09.2011року народження, на тимчасовий одноразовий виїзд за кордон у супроводі матері ОСОБА_1, 18.08.1992року народження, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, 19.03.1982року народження, до держави Турції, з дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд у 10-денний строк з дня його проголошення.

Головуючий суддя: