Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/4485/14 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження№22-ц/778/1939/15 Суддя-доповідач Спас О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Міське комунальне підприємство "Основаніє" про встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Міське комунальне підприємство "Основаніє" про встановлення порядку користування квартирою.

В позові зазначала, вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 Право власності на вказану частку виникло на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий номер 2116 від 04.12.2007 p., зареєстрованого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. Власником іншої 1/2 частини зазначеної квартири є ОСОБА_5 Об'єктом їх спільної часткової власності є квартира загальною площею 87,24 кв.м, житловою площею 51 кв.м, підсобною площею 35,7 кв.м, корисною площею 86,7 кв.м, та складається з трьох кімнат площею 13, 18 та 20 кв.м. Протягом останнього року у них виникають непорозуміння з приводу користування кімнатами та оплаті за комунальні послуги, у зв'язку з чим просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 а саме надати їй у користування окрему кімнату площею 20 кв.м.; залишити в загальному користуванні співвласників: коридор площею 4,7 та 16,7 кв.м, кухню площею 6,8 кв.м, туалет площею 1,4 кв.м, ванну кімнату площею 3 кв.м, балкон (лоджію) площею 0,54 кв.м; розділити особові рахунки на квартиру та зобов'язати ЦОП № 10 КП "ОСНОВАНІЄ" укласти окремий договір найму житлового приміщення та договір про надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових території з ОСОБА_3; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача ОСОБА_6, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення

Судом першої інстанції встановлені та не оспорюються сторонами наступні обставини.

Сторонам на праві спільної часткової власності у рівних частках (по 1/2) належить АДРЕСА_1

Квартира має загальну площу 87,24кв.м, житлову площу 51кв.м, підсобну площу 35,7кв.м, корисну площу 86,7кв.м, та складається з трьох кімнат площею 13, 18 та 20кв.м.

Підсобні приміщення наступні: коридор площею 4,7 та 16,7кв.м, кухня площею 6,8кв.м, туалет - 1,4кв.м, ванна кімната - 3кв.м, балкон - 0,54кв.м.

Підставою відмови у позові суд першої інстанції зазначив наступне: порушення прав відповідача, який буде мати у користуванні 31кв.м житлової площі, що перевищує його частку і потягне збільшення оплати послуг та витрат на утримання; відсутність вимог про перерозподіл часток у праві власності; відсутність порушення права позивача, яка не зверталась з вимогами про усунення перешкод у користуванні квартирою.

З такими висновками не погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не є таким, що відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо законності, обґрунтованості рішення суду, встановлення наявності обставин на підтвердження вимог і заперечень та належного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права.

При ухваленні оскарженого рішення суд послався на ст. 358 ЦК України, яка визначає правила здійснення права спільної часткової власності.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Суд залишив поза увагою, що позовні вимоги не містять вимог про надання позивачеві 1/2 частини вказаної квартири у натурі.

Вимоги заявлені про встановлення порядку користування.

Згідно ст. 214 ЦПК України саме суд має вирішити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте, ці питання суд не вирішив.

Виходячи з тих обставин, що позов пред'явлено на захист права співвласника вказаного нерухомого майна необхідно брати до уваги наступне.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК Українизакріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК Українияк власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними частками від цілого.

Відповідно до ст. 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, оскільки наслідком поділу в натурі є припинення права спільної часткової власності.

Зокрема, при встановленні порядку користування кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням його частки в праві спільної власності на неї. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в самостійні об'єкти власності кожного з них.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 03.0413р. у справі №6-12цс13 та застосована апеляційним судом у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

Пред'явлення позовної заяви свідчить про недосягнення співвласниками згоди щодо порядку користування вказаною квартирою.

Представник відповідача пояснив у засіданні апеляційного суду, що заперечує проти вимог, оскільки позивачу не чиниться перешкод у користуванні квартирою. Вказане підтверджує невизнання відповідачем права позивача на встановлення порядку користування об'єктом спільної часткової власності.

В силу наведених норм матеріального права та у відповідності до ст.ст. 3, 15 ЦПК України позивач має право на захист свого цивільного права чи інтересу у разі його невизнання.

Встановлення порядку користування квартирою таким чином, що у користування позивача виділяється окрема кімната площею 20кв.м, а у користування відповідача дві окремі кімнати площею 13 та 18кв.м не порушує прав відповідача, як співвласника 1/2 частини спірної квартири.

При цьому відповідає ст. ст. 356, 358 ЦК України залишення у спільному користуванні співвласників коридору площею 4,7 та 16,7м кв., кухні площею 6,8м кв., туалету площею 1,4м кв., ванної кімнати площею 3,0м кв.

В цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. Позовні вимоги знайшли своє підтвердження, ґрунтуються на наведених нормах матеріального права і підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про залишення балкону площею 0,54кв.м у спільному користуванні співвласників, оскільки згідно плану квартири (а.с.7) балкон знаходиться у кімнаті площею 13кв.м, яка виділяється у користування відповідачу.

Не знайшли свого підтвердження інші доводи апеляційної скарги та позовні вимоги ОСОБА_3 щодо зобов'язання третьої особи МКП "Основаніє" укласти із співвласниками окремі договори на обслуговування будинку та розподілу особових рахунків.

Третя особа не може відповідати за вимогами, пред'явленими до відповідача та на неї рішенням суду у спорі між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не можуть бути покладені зобов'язання щодо вчинення будь-яких дій.

Крім того, вимога про укладення з ОСОБА_3 та МКП "Основаніє" договору найму не має правових підстав, оскільки безспірно встановлено, що ОСОБА_3 є співвласником спірної квартири, а не наймачем і з нею не може бути укладений договір найму у зв'язку із тим, що правовідносин із найму житла у неї як наймача не існує. Договір до неіснуючих правовідносин укладений бути не може через відсутність для цього правових підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції не врахував, що обставини на підтвердження позову у вказаній частині доведені належним чином, а заперечення відповідача не ґрунтуються на законі. Висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені без належного дотримання вищевказаних норм процесуального і матеріального права, а тому наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 кімнату площею 20м кв. надати в користування ОСОБА_3, кімнати площею 13м кв. та 18м кв. надати у користування ОСОБА_5, коридор площею 4,7 та 16,7м кв., кухню площею 6,8м кв., туалет площею 1,4м кв., ванну кімнату площею 3,0м кв. залишити в загальному користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_5.

У позовних вимогах про розділ особових рахунків та покладання на третю особу МКП "Основаніє" зобов'язання укласти окремі договори найму житлового приміщення та договори про надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкової території відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: