Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Вертелецькому М.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа Запорізька міська рада, про визнання погодженою межі між сусідніми земельними ділянками,визнання права на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 р.ОСОБА_1звернувся до суду з позовом, в якому зазначає,що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та користувачем земельної ділянки площею 640 кв.м.

Відповідачу ОСОБА_2на праві власності належить сусідній житловий будинок АДРЕСА_2.

Рішенням виконкому Запорізької міської ради № 757 від 15.10.1953 р.за житловим будинком АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 640 кв.м.,за житловим будинком АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка площею 350 кв.м.

На підставі рішення 16 сесії 24 скликання Запорізької міської ради № 36 від 31.03.2004 р.позивач отримав згоду на приватизацію земельної ділянки № АДРЕСА_1 площею 640 кв.м., ,яка знаходиться у його користуванні,та дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,який включає в себе,зокрема,матеріали погодження проекту землеустрою.

Посилаючись на те,що відповідач ОСОБА_2як користувач суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2,не оспорюючи існуючих меж,відмовилась підписати акт погодження меж землеустрою ,що є перешкодою для позивача приватизувати земельну ділянку,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.116,118,152,198 ЗК України

визнати погодженою межу Б-В між кутами повороту межі № 01 і № 02,визначену на кадастровому плані земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ,складеному 05.12.2013 р.КП «Градпроект»,яка існує між земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 та земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2

визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки площею 0,0634га з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарський будівель та споруд(присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 без згоди суміжного землекористувача ОСОБА_2за адресою АДРЕСА_2 та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та пояснив,що він як власник житлового будинку АДРЕСА_1 користується земельною ділянкою площею 634 кв.м.,яку вирішив приватизувати.В процесі підготовки документів виникла необхідність узгодження меж земельної ділянки з усіма суміжними землекористувачами,одним з яких є відповідач. ОСОБА_2безпідставно відмилась підписати акт погодження меж,щодо яких між ними спору не існує,чим створила позивачу перешкоди у приватизації земельної ділянки.Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача адвокат Железняк В.К.просив суд позов задовольнити ,оскільки між суміжними земельними ділянками сторін наявна лише одна межа ,позначена у кадастровому плані від Б до В,щодо якої фактично спору не існує,проте відмова ОСОБА_2підписати акт погодження меж перешкоджає позивачу завершити процес приватизації земельної ділянки,оскільки без згоди ОСОБА_2або рішення суду зі спірного питання уповноважений орган щодо приватизації земельної ділянки не приймає відповідного рішення.

Відповідач ОСОБА_2проти позову заперечувала з посиланням на те,що вона як власник житлового будинку та користувач земельної ділянки АДРЕСА_2 на підставі рішення суду має постійний особистий оплатний земельний сервітут щодо частини земельної ділянки позивача площею 35,40 м.*1,0 м.вздовж межі із земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_3,якого позивач не виконує та повідомляє про свій намір після приватизації земельної ділянки припинити право ОСОБА_2на прохід та проїзд до її будинку,тому між ними,а також позивачем та іншим суміжним землекористувачем за адресою АДРЕСА_4,фактично існує спір щодо суміжного землекористування. Вважає,що у разі задоволення позову будуть порушені її права землекористувача та просила відмовити у позові в повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4просила суд у позові відмовити,оскільки між сторонами,позивачем та іншими землекористувачами,фактично існує спір щодо межі суміжних земельних ділянок,вирішення якого не відноситься до компетенції суду,а заявлений позивачем спосіб захисту права,яке він вважає порушеним,не передбачений ст.16 ЦК України.

Представник третьої особи Запорізької міської ради у судове засідання не з*явився,надав письмову заяву про розгляд справи без його участі.

В письмових запереченнях зазначив,що набуття громадянами права власності на земельну ділянку в порядку приватизації відбувається на підставі рішення органу місцевого самоврядування ,яке приймається з урахуванням технічних матеріалів та документів,що підтверджують розмір земельної ділянки,встановлення та узгодження меж якої між суміжними землекористувачами є необхідним і здійснюється при проведенні кадастрових робіт. При відмові суміжного землекористувача від підписання відповідного акту погодження меж земельної ділянки вважається таким,що не відбулося. Захист прав громадян на землю передбачений в інші,ніж обрав позивач,спосіб.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши сторони та їх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений не обґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи ,позивачу ОСОБА_1на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1,розташований на земельній ділянці для індивідуального будівництва та безстрокового користування загальною площею 640 кв.м.,що підтверджується договором даруванням від 25.05.2004 р.,витягом ОП ЗМБТІ від 27.05.2004 р.про державну реєстрацію прав власності та узгоджуються із даними технічного паспорту житлового будинку позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі № 0827/11573/12 провадження 2/336/632/2013 від 04.09.2013 р.,яке набрало чинності 17.09.2013 р.,було встановлено,що ОСОБА_2є власником житлового будинку АДРЕСА_2 ,який розташований на земельній ділянці площею 350 кв.м.,відповідно до ст.61 ЦПК України ці обставини повторно не доказуються.

Як зазначив у позові ОСОБА_1,на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Запорізької міської ради № 36 від 31.03.2004 р.із подальшими змінами та доповненнями)він отримав згоду на приватизацію вказаної вище земельної ділянки,яка знаходиться у його користуванні,та дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,який включає в себе,зокрема,матеріали погодження проекту землеустрою.

На замовлення позивача КП «Градпроект» виготовило кадастровий план земельної ділянки № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 із зазначенням меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в який входить акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 05.12.2013 року .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1посилався на те, що акт погодження меж ОСОБА_2як користувачем суміжної земельної ділянки не підписаний, межі земельної ділянки з відповідачем вважаються такими,що не погоджені,що перешкоджає йому приватизувати земельну ділянку.

Виходячи з аналізу ст.ст. 126, 198 ЗК України,у зміст терміну "погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами" покладений принцип добровільності вчинення зазначених дій суб'єктами земельних відносин, і чинним земельним законодавством не передбачено обов'язку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки, у тому числі і за рішенням суду.

Стаття 198 ЗК України вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки.

Разом з тим,положеннями ст.198 ЗК України не передбачено, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Зазначене свідчить, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації.

Крім того, чинне законодавство України не передбачає обов'язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок.

У цьому випадку відмова відповідача у наданні згоди позивачу на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача може мати для позивача негативні наслідки, однак це не має розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами, або як порушення прав позивача, так як така відмова є формою реалізації відповідачем свого права.

Оскільки погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача зі сторони відповідача відбулося у формі відмови, то таке погодження має бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку позивача, та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність.

За положеннями ч.ч. 1, 10,11 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні,подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу. Відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано рішення Запорізької міської ради, за результатами розгляду на пленарному засіданні ради - сесії з питання не погодження межі спірної земельної ділянки суміжними землекористувачами.

Ст.16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді. Проте, погодження зовнішніх меж земельної ділянки як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Вирішуючи спір,суд враховує вищевказані вимоги закону та дійшов висновку про те, що визнання погодженими меж земельної ділянки без підпису суміжних землекористувачів не є способом захисту порушеного права позивача.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що відмова відповідача підписати акт узгодження меж земельної ділянки не призвела до порушення прав позивача на набуття права власності на земельну ділянку,в чому йому не було відмовлено, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги приписи законодавства та встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає неправомірним звернення позивача до суду за захистом прав,порушень яких не встановлено, у непередбачений законом спосіб та відмовляє у позові у повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати при відмові у позові у повному обсязі позивачу не компенсуються.

На підставі ст.119,126,128,198 ЗК України, ст.3,10,11,57,60,88,212 -215,218,294 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко