Справа № 395/318/15-ц
Провадження № 2/395/131/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 рокум. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві РУДЕНКО І.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представників третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 (далі заявник, позивач, ОСОБА_1В.) до ОСОБА_6 (далі відповідач, ОСОБА_3І.), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Новомиргородська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (далі третя особа, Новомиргородська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції, ОСОБА_7, ОСОБА_8Г.), про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Новомиргородська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Заявник вказала, що 15 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_3 отримала в Новомиргородській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що належало батькові позивача, який помер 03 лютого 2013 року, а саме: на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в селищі Капітанівка по вул. Смілянській під № 106, Новомиргородського району Кіровоградської області, розміром загальної площі всього будинку 57,4 кв. м. загальною вартістю 13.298 гривень.

Вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане нотаріусом незаконно, а тому підлягає скасуванню за наступних підстав.

Мати позивача ОСОБА_9 померла 22 лютого 2004 року.

Після смерті матері позивача 22.02.2004 р. відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, присадибної земельної ділянки площею 0,50 га, розташованої в смт. Капітанівка, Новомиргородського району Кіровоградської області по вулиці Смілянська, 106 та земельної ділянки (паю) площею 2,53 га.

На час відкриття спадщини, після смерті матері, вона як спадкоємець першої черги при спадкуванні за законом, відповідно до ст. ст. 1261, 1268 ч. 3 ЦК України прийняла спадщину, оскільки є спадкоємцем, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не подавала.

Після смерті матері спадкоємцями першої черги також залишилися її рідна сестра ОСОБА_7 та її батько ОСОБА_10, який 14 січня 2013 року уклав шлюб із ОСОБА_3 і в цей день склав заповіт, яким все спадкове майно, яке йому належить, заповів ОСОБА_3

24 січня 2013 року ОСОБА_10 склав новий заповіт, яким все спадкове майно, яке йому належить, заповів ОСОБА_8.

Таким чином, відповідно до ст. 1254 ч. 2 ЦК України складений батьком заповіт від 14 січня 2013 року був скасований заповітом від 24 січня 2013 року і тому відповідач ОСОБА_3 втратила право на спадкування майна померлого.

03 лютого 2013 року батько позивача ОСОБА_10 помер, не отримавши у нотаріуса свідоцтво про право власності на частину спадкового майна своєї дружини (матері позивача) ОСОБА_9.

У грудні 2013 року позивач звернулася з заявою до Новомиргородської державної нотаріальної контори Кіровоградської області про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно матері ОСОБА_9, в тому числі на вище зазначені житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, але нотаріус 26 грудня 2013 року виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивуючи тим, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані в селищі Капітанівка по вул. Смілянська, буд. № 106, Новомиргородського району Кіровоградської області, було видано ОСОБА_3, дружині померлого ОСОБА_10, який прийняв спадщину від ОСОБА_9 (матері позивача), але не оформив своїх спадкових прав.

Таким чином, нотаріус видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок та господарсько-побутові будівлі незаконно, а саме: при відсутності у батька ОСОБА_10 правовстановлюючого документа на зазначений будинок та господарсько-побутові будівлі, і без врахування того, що позивач як спадкоємець першої черги прийняла спадщину і має право отримати свідоцтво про право власності за законом на спадкове майно своєї матері.

З вищевикладеного слідує, що відповідач ОСОБА_3 не мала права на спадкування будинку, який належав матері позивача на підставі договору дарування, і батько ОСОБА_10 не був співвласником цього будинку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1222, 1253, 1261, 1267, 1268, 1301 ЦК України, заявник просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлої 22 лютого 2004 року ОСОБА_9, яке складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в смт. Капітанівка по вулиці Смілянській під номером 106, Новомиргородського району Кіровоградської області, видане ОСОБА_3 державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори 15 листопада 2013 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали власний позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

Відповідач ОСОБА_3 не визнала позов повністю, бо вважає дії нотаріуса законними і обґрунтованими.

Представники третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5 вважають, що у даному випадку є підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним.

Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник третьої особи Головного територіального управління юстиції, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, письмових заперечень проти позову не надіслали.

Як вбачається з письмової заяви представника третьої особи: Головного територіального управління юстиції, він просить суд розглянути справу в його відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких міркувань.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що 15 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_3 отримала в Новомиргородській державній нотаріальній конторі Кіровоградської області свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що належало батькові позивача ОСОБА_10, який помер 03 лютого 2013 року, а саме: на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в селищі Капітанівка по вул. Смілянській під № 106, Новомиргородського району Кіровоградської області, розміром загальної площі всього будинку 57,4 кв. м загальною вартістю 13.298 гривень.

Суд погоджується з твердженнями позивача та її представника, що вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане нотаріусом незаконно, а тому підлягає скасуванню за наступних підстав.

Згідно вимогам ЦК України:

Ст. 1261 - У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Ст. 1268 ч. 3 - Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ст. 1296 ч. 2 - Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Ст. 1254 ч. 2 - Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю, або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Ст. 1301 - Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Мати позивача ОСОБА_9 померла 22 лютого 2004 року у віці 64 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ №193725, виданого Капітанівською селищною радою Новомиргородського району Кіровоградської області.

Те, що ОСОБА_9 є матірю позивача, підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про одруження, відповідно до якого їй у подальшому було присвоєно прізвище ОСОБА_1

Крім вказаних доказів, вищевикладені обставини визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а тому на підставі ст. 61 ч. 1 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Після смерті матері позивача 22.02.2004 р. відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, присадибної земельної ділянки площею 0,50 га, розташованої в смт. Капітанівка, Новомиргородського району Кіровоградської області по вулиці Смілянська, 106 та земельної ділянки (паю) площею 2,53 га.

На час відкриття зазначеної спадщини позивач як спадкоємець першої черги при спадкуванні за законом, відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1268 ч. 3 ЦК України прийняла спадщину, оскільки є спадкоємцем, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Те, що вона постійно проживала з матірю в будинку № 106 по вул. Смілянській в с. Капітанівка, Новомиргородського району Кіровоградської області, підтверджується довідкою Капітанівської селищної ради Новомиргородського району від 12 грудня 2013 року № 954 та відмітками про місце проживання в паспорті громадянки України.

Окрім цього, у наданій відповідачем ОСОБА_11 будинковій книзі вище згаданого домоволодіння маються відмітки про реєстрацію місця постійного проживання позивача та її сестри ОСОБА_7 у вказаному житловому будинку відповідно із 1979 р. та 1986 р. до листопада 2006 р.

Таким чином, не лише заявник, а й третя особа ОСОБА_7 вважаються такими спадкоємцями, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ст. ст. 1261, 1268 ч. 3 ЦК України).

Те, що позивач як спадкоємець першої черги прийняла після померлої матері спадщину, підтверджується також рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 18.12.2014 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до Капітанівської селищної ради Новомиргородського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та її, ОСОБА_1, зустрічним позовом до ОСОБА_11 та Капітанівської селищної ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Вказане рішення набрало законної сили, а тому ці обставини на підставі ст. 61 ч. 3 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Ні позивач, ні третя особа ОСОБА_7 до Новомиргородської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом не зверталися, оскільки ст. 1298 ч. 1 ЦК України не обмежується строк видачі свідоцтва про право на спадщину після прийняття спадщини.

Заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори вони також не подавали, що підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлої.

Після смерті матері спадкоємцем першої черги також був їх батько ОСОБА_10, який 14 січня 2013 року уклав шлюб із ОСОБА_3 і в цей же день склав заповіт, яким все спадкове майно, яке йому належить, заповів ОСОБА_3

Викладене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОЛ № 064693 та заповітом, посвідченого секретарем Капітанівської селищної ради Новомиргородського району 14.01.2013 р., що мається у матеріалах спадкової справи до майна померлого.

24 січня 2013 року ОСОБА_10 склав новий заповіт, яким все спадкове майно, яке йому належить, заповів синові дружини ОСОБА_8.

Таким чином, відповідно до ст. 1254 ч.2 ЦК України складений батьком заявника заповіт від 14 січня 2013 року був скасований заповітом від 24 січня 2013 року.

За таких обставин відповідач ОСОБА_3 втратила право на спадкування майна померлого чоловіка.

03 лютого 2013 року батько позивача ОСОБА_10 помер у віці 73 роки, не отримавши у нотаріуса свідоцтво про право власності на частину спадкового майна своєї попередньої дружини (матері позивача) ОСОБА_9.

Коли у грудні 2013 року позивач звернулася з заявою до Новомиргородської державної нотаріальної контори Кіровоградської області про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно матері ОСОБА_9, в тому числі вище зазначені житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, державний нотаріус 26 грудня 2013 року виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивуючи своє рішення тим, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований в селищі Капітанівка по вул. Смілянська, буд. № 106, Новомиргородського району Кіровоградської області, було видано ОСОБА_3, дружині померлого ОСОБА_10, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 (матері позивача), але не оформив своїх спадкових прав.

Як вбачається із показань свідка ОСОБА_12, вона як працівник селищної ради безпідставно видала ОСОБА_10 довідку, що начебто інші особи на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 разом із спадкодавцем постійно не проживали.

Крім того, ця ж особа, посвідчивши обидва заповіти ОСОБА_10, у подальшому на кожному із них зазначила, що вони не змінені, не відмінені, в силі.

За правилами Розділу II Глави 10 пунктів 4.12, 4.15 та 4.20 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 22 лютого 2012 року за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві.

У даному випадку із матеріалів спадкової справи до майна померлого вбачається, що у ОСОБА_10 не було правовстановлюючих документів щодо належності йому спадкового майна попередньої дружини ОСОБА_9.

Таким чином, нотаріус видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначені будинок та господарсько-побутові будівлі незаконно, а саме: при відсутності у батька позивача ОСОБА_10 правовстановлюючого документа на вказані будинок та господарсько-побутові будівлі, і без врахування того, що позивач і третя особа ОСОБА_7 як спадкоємці першої черги прийняла спадщину і мають право отримати свідоцтво про право власності за законом на спадкове майно своєї матері.

З вище наведеного витікає, що відповідач ОСОБА_3 не мала права на спадкування будинку, який належав матері позивача і третьої особи ОСОБА_7 на підставі договору дарування.

До того ж їх батько ОСОБА_10 за життя матері не був співвласником цього будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю, виданого на підставі рішення виконкому Капітанівської селищної ради від 30.12.1990 р. за № 71, відповідно до якого домоволодіння, що знаходиться в селищі Капітанівка по вул. Смілянська, 106, належить ОСОБА_9 на праві особистої власності, а не спільної сумісної власності.

Окрім цього, батько позивача і третьої особи ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_9 не тільки не одержав правовстановлюючих документів на спадкове майна, але й не провів державної реєстрації власних прав на частину нерухомості, а саме: зазначеного вище житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Таким чином, відповідно вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України, заявник довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

В той же час суд прийшов до висновку, що відповідач не довела власні заперечення проти позову.

Тому суд вважає, що вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2013 року на імя ОСОБА_3 на майно померлої 22 лютого 2004 року ОСОБА_9, яке складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в смт. Капітанівка по вулиці Смілянській під номером 106, Новомиргородського району Кіровоградської області, загальною площею 57,4 кв. м, що було посвідчене державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори 15 листопада 2013 року і зареєстроване в реєстрі за № 1238, потрібно визнати недійсним.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 208-215, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Новомиргородська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом задовольнити повністю.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2013 року на імя ОСОБА_6, у котрому вказано, що на підставі заповіту, посвідченого Капітанівською селищною радою Новомиргородського району Кіровоградської області 14 січня 2013 року, зареєстрованого у реєстрі за № 04, вона є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_10, який помер 03 лютого 2013 року, яке складається з житлового будинку загальною площею 57,4 кв. м з господарсько-побутовими будівлями вартістю 13.298 грн., що знаходиться в селищі Капітанівка на вулиці Смілянській під номером 106, Новомиргородського району Кіровоградської області, котрі на підставі Свідоцтва про право власності належали ОСОБА_9, яка померла 22 лютого 2004 року, посвідчене державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Кіровоградської області 15 листопада 2013 року і зареєстроване в реєстрі за № 1238.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд.

Головуючий:

суддя С. В. Щенюченко

Згідно з оригіналом:

суддя С.ЩЕНЮЧЕНКО