У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2015 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Сазоновій В.Г., Іовій О.О.

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22 квітня 2015 року у справі № 529/15,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22 квітня 2015 року по справі № 529/15 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 609 гривень 00 копійок.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 25 травня 2015 року він отримав рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків прийняте 22 квітня 2015 року у складі третейського судді Ярошовця В.М. у справі № 529/15 про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту у сумі 100 569,47 гривень та третейського збору в сумі 1405,69 гривень. Вважає, що вказане рішення підлягає скасуванню, оскільки прийнято всупереч вимогам діючого законодавства України. Він, не дивлячись на регулярні перевірки поштової кореспонденції на своє ім'я, не отримував ні від ПАТ «Укрсоцбанк», ні від Третейського суду копії позовної заяви та жодних повідомлень про дату, час та місце розгляду справи третейським судом. Неповідомлення особи про те, що щодо неї здійснюється розгляд справи в суді та вирішення спору без участі відповідача в першому ж судовому засіданні порушує основоположні права особи, встановлені Конституцією та діючим законодавством України. У матеріалах третейської справи відсутні належні докази направлення позовної заяви з додатками до неї на його адресу (чеки або реєстри (списки) згрупованих поштових відправлень, що підтверджують факт направлення позовної заяви саме на його адресу). Таким чином оскільки він не отримував позовної заяви, до справи він був долучений лише номінально, а отже правового статусу сторони у справі останній не набув. Отже, оскільки він є особою, яка не брала участі у справі, а третейський суд вирішив питання про її права і обов'язки якої - спірне рішення підлягає скасуванню, що не завадить ПАТ «Укрсоцбанк» повторно звернутись до третейського суду та вирішити спір за його участі, надавши йому можливість захистити свої права в процесі третейського розгляду справи. Також, даний спір не підвідомчий третейському суду, оскільки у даній справі виник спір, пов'язаний з захистом прав споживача, що відповідно до ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення третейського суду. Так, приймаючи рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь банку з фізичної особи, третейський суд вирішив питання не лише захисту прав кредитора, але й ухвалив рішення, яке стосується прав і обов'язків також і споживача банківських послуг, що суперечить положенням частини 4 ст. 42 Конституції України, згідно яких держава взяла на себе обов'язок захисту прав споживачів.

В судове засідання заявник, представник заявника, не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заперечення, в яких просила суд відмовити в задоволенні заяви.

Відповідно ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали даної справи та матеріали справи Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків № 529/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, приходить до наступного.

22 квітня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 529/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було прийнято рішення, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту у сумі 100569 гривень 47 копійок, третейський збір у сумі 1405 гривень 69 копійок.

Судом встановлено, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено на підставі укладеного 28 серпня 2008 року договору кредиту № 013/713126-KR на купівлю автотранспортних засобів, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 18 839 доларів США 00 центів, зі сплатою 9 процентів річних з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2015 року на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремою письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Так, відповідно до п. п. 6.1., 6.2. ст. 6 договору кредиту, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути між сторонами у зв'язку з укладенням та виконанням положень цього договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони керуючись ст. 5 Закону «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості. Вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Отже, зазначений договір містить третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги заявник посилається на те, що його не було повідомлено про наявність справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в провадженні Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, не було направлено жодного повідомлення, в той же час постановлено рішення та вирішено питання про його права та обов'язки, як особи, яка не брала участі у справі.

Як вбачається з матеріалів третейської справи, Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» 24 березня 2015 року до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків було подано позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Ухвалою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02 квітня 2015 року справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості була призначено до розгляду на 22 квітня 2015 року.

22 квітня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у вказаній справі було постановлено рішення без участі відповідача ОСОБА_1, при цьому відповідач викликався в судове засідання за адресою, вказаною у позовній заяві та копії паспорту відповідача, а саме: АДРЕСА_1, а конверт разом з копією ухвали про порушення справи повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22 квітня 2015 року було отримано відповідачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, 25 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про третейські суди», третейські суди вирішують спори на підставі Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України.

За вимог ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Як передбачено ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ч. 3, 4 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, документи та інші письмові матеріали направляються за останнім відомим місцем проживання фізичної особи чи за юридичною адресою або місцезнаходженням юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи в інший спосіб, що передбачає отримання доказів доставки документів та інших письмових матеріалів адресатові, та вважаються такими, що отримані в день такої доставки, навіть якщо на цей час одержувач за цією адресою не знаходиться чи не проживає, а про зміну своєї адреси ним не було повідомлено іншу сторону належним чином.

Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що заявнику, в порядку визначеному Законом України «Про третейські суди», Регламентом Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, було повідомлено про день, час та місце судового розгляду за останньою відомою адресою місця проживання.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про третейські суди», учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Статтею 2 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що сторони третейського розгляду (далі - сторони) - позивач та відповідач. Позивачами є фізичні та юридичні особи, що пред'явили позов про захист своїх порушених чи оспорюваних прав або охоронюваних законом інтересів. Відповідачами є фізичні та юридичні особи, яким пред'явлено позовні вимоги;

Згідно з положеннями статей 2 та 5 Закону України «Про третейські суди» третейський суд, як недержавний орган, має повноваження вирішення спорів лише тих сторін, якими укладено угоду про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди.

В той же час, заявник не є особою, щодо якої вирішено питання про її права та обов'язки, як особи, яка не брала участі у справі, з огляду на те, що процесуальний статус заявника був визначений в якості відповідача в розумінні ст. ст. 2, 5 Закону України «Про третейські суди».

Крім того, в обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що справа не підвідомча Постійно діючому Третейському суду при Асоціації українських банків, з огляду на вимоги п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», що передбачають неможливість розгляду третейським судом спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Так, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції Закону України №2983-VІ від 03.02.2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

В обґрунтування заявлених вимог, заявник посилається на те, що на правовідносини, що склалися між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» поширюється законодавство про захист прав споживачів.

В той же час, згідно з п.п. 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як роз`яснено в п. 3 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» банк не є споживачем.

Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, розглянувши справу 22 квітня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, не вийшов за межі своєї компетенції та розглянув справу в рамках третейської угоди.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду зазначено в ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, яка кореспондується зі ст. 51 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України рішення третейського суду може бути скасовано лише у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Таким чином, жодної підстави, яка визначена у ст. 389-5 ЦПК України, для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 22 квітня 2015 року у справі № 529/15, при розгляді заяви ОСОБА_1 судом не встановлено.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22 квітня 2015 року у справі № 529/15 не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків щодо відмови у задоволенні заяви, відшкодування судового збору не представляється за можливе.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 11, 12, 34 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону країни «Про захист прав споживачів», п. 3 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Регламентом Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, ст.ст. 2, 17, 74, 77, 76, 210, 3891 - 3896 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22 квітня 2015 року у справі № 529/15 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: