У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Херсона в інтересах Херсонської міської ради до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом виселення та повернення майна за касаційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року прокурор м. Херсона в інтересах Херсонської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування нежитловими приміщеннями гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідачки з цих приміщень та повернення майна, оскільки вказаний гуртожиток перебуває у комунальній власності Херсонської міської ради, а відповідачка без правових підстав та правовстановлюючих документів користується нежитловими приміщеннями гуртожитку першого поверху загальною площею 109,4 кв. м.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 11 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Херсонської області просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову прокурора м. Херсона, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що ОСОБА_3 неправомірно займає спірні приміщення у гуртожитку, в яких вона проживає та зареєстрована і не порушує права Херсонської міської ради чи інших мешканців гуртожитку.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що гуртожиток після передачі до комунальної власності відповідно до вимог ст. ст. 379 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843429/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 380 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843430/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> є житловою будівлею, яка була обтяжена проживанням в ньому відповідачки, і відповідно до ст. 4 ЖК УРСР <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_20/ed_2014_12_28/pravo1/KD0003.html?pravo=1> входить до житлового фонду. Невідповідність статусу кімнат, які займає відповідачка, із даними інвентарної справи (які були внесені після проведення реконструкції приміщення) не можуть бути підставою для виселення особи із займаного нею приміщення, яке надавалося їй як житлове у встановленому законом порядку.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що будинок по АДРЕСА_1 є гуртожитком з прибудовою, який за актом прийняття-передачі, що затверджений рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 18 грудня 2012 року № 429, переданий з державної власності та балансового обліку Херсонської філії публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» Херсонський суднобудівний завод ім. Комінтерна до комунальної власності - Херсонської міської територіальної громади, та зарахований на балансовий облік ОСН БК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_03_02/pravo1/T102456.html?pravo=1> «АДРЕСА_1». На першому поверсі вказаного гуртожитку розміщенні допоміжні та нежитлові приміщення : IV-1 гладильна, IV-2 - кухня, IV-3 контора, IV-4 контора, IV-5 контора, IV-6 хол, IV-7 контора, IV-8 кладова, IV-9 коридор, IV-10 умивальник, IV-11 ванна, IV-12 санвузол, IV-13 санвузол, які переобладнані в наступні приміщення: 1 - коридор, 2 - кабінет, 3 - службове, 4 - гардероб, 5 - санвузол, 6 - службове, 7 - службове, 8 - коридор, 9 - кухня, 10 - кабінет, 11 - кабінет, 12 - кабінет, що підтверджується матеріалами інвентарної справи.

Згідно з листом керівника ОСН БК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_03_02/pravo1/T102456.html?pravo=1> «АДРЕСА_1» ОСОБА_3 з 27 листопада 2002 року займає кімнати АДРЕСА_1. Правова підстава - спільне рішення адміністрації філії Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» - «Херсонський суднобудівний - судноремонтний завод ім. Комінтерну» та профспілкового комітету, ордер на вселення до кімнат. Відповідно до відомостей адресно-довідкового сектора відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 13 грудня 2012 року ОСОБА_3 зареєстрована з 27 листопада 2009 року за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з ордером, виданим ХСБЗ ім. Комінтерна філії публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот», ОСОБА_3 надано право на зайняття жилої площі в гуртожитку за вищевказаною адресою площею 22,7 кв. м.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення, суд касаційної інстанції в ухвалі від 23 липня 2014 року зазначив про необхідність з'ясування фактичних обставин справи та дослідження й належної оцінки поданих сторонами доказів, зокрема щодо правомірності зайняття відповідачем спірних приміщень.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України <nau://ukr/435-15|st317> власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а право володіння за ст. 398 ЦК України виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

За положеннями чч. 1, 2 ст. 321 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843366/ed_2012_05_17/pravo1/T030435.html?pravo=1> право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з журналом внутрішніх обмірів, позначених на плані, перший поверх будинку по АДРЕСА_1, літера «А»: IV - 1 кімната для прасування, IV - 2 кухня, IV - 3 контора, IV - 4 контора, IV - 5 контора, IV - 6 хол, IV - 7 контора, IV - 8 комора, IV - 9 коридор, IV - 10 умивальник, IV -11 ванна, IV - 12 санвузол, IV - 13 санвузол, загальною площею 109,4 кв. м використовуються ОСОБА_3 Проте після переобладнання та реконструкції відповідачем указаних приміщень вони стали використовуватися в якості офісу, а саме кімнати №№ 113 - 116.

Розділом І Загальних положень Примірного положення про гуртожитки визначено, що цільовим призначенням гуртожитків є проживання в них робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Разом з тим згідно з матеріалами інвентарної справи на першому поверсі спірного гуртожитку були розміщені лише допоміжні та нежитлові приміщення загального користування, що відповідно до вимог Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077, виключає можливість прописки ОСОБА_3 у нежитлових приміщеннях.

Згідно зі ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення.

Отже, ордер видається лише на жиле приміщення. При цьому спірні приміщення мають статус нежитлових.

Також зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є усунення перешкод у здійсненні права користування нежитловими приміщеннями шляхом виселення, тому спірні правовідносини регулюються положеннями цивільного, а не житлового законодавства, як зазначив суд апеляційної інстанції.

Так, актом обстеження гуртожитку від 4 квітня 2013 року встановлено, що в приміщеннях №№ 113, 114, 115, 116 (за даними технічного паспорту приміщення № IV - 1, IV - 2, IV - 3, IV - 4, IV - 5, IV - 6, IV - ІІ, ІІІ - 4) розміщено офіс приватного підприємства «Лартис», що належить ОСОБА_3, яка при складанні вказаного акта була присутня і на вимогу комісії ніяких документів на право зайняття зазначених приміщень не надала.

Проте апеляційний суд не врахував, що використання комунального нерухомого майна для розміщення офісу суб'єкта господарювання передбачає застосування Закону України «Про оренду державного та комунального майна», однак докази щодо укладення власником гуртожитку, відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України та ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договору оренди нежитлових приміщень з відповідачем, матеріали справи не містять.

Частиною ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2011 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» в особі філії «Херсонський суднобудівний - судноремонтний завод ім. Комінтерну» визнано за ОСОБА_3 право власності на офісні приміщення АДРЕСА_1.

Однак постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2012 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 28 листопада 2012 року, рішення господарського суду від 11 жовтня 2011 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

При цьому в господарській справі судом встановлено, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 за відсутності дозволу на проведення будівельних робіт та погодження проекту реконструкції з відповідними державними органами шляхом реконструкції приміщень АДРЕСА_1 створено офісне приміщення площею 104,5 кв. м.

Отже, не можна погодитись з висновком суду про те, що права Херсонської міської ради відповідачем не порушено, оскільки ОСОБА_3, не будучи власником спірних приміщень, за відсутності відповідних правовстановлюючих документів, використовує їх у своїй підприємницькій діяльності, чим порушує право Херсонської міської ради на користування та розпорядження комунальним майном.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд зазначені вище вимоги закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не звернув уваги на те, що Херсонська міська рада має право вимагати від ОСОБА_3 усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своєю власністю та дійшов передчасного висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 11 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик