Ухвала

іменем україни

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за договором позики відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 15 лютого 2007 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого вона надала ОСОБА_5 безпроцентну позику у розмірі 4 555 100 грн строком на 10 днів, тобто до 25 лютого 2007 року. Проте в обумовлений договором строк відповідач кошти не повернув, чим завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінила у 500 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивачка просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 7 555 100 грн, інфляційні нарахування у розмірі 2 787 721 грн 20 коп., 3 % річних у розмірі 411 082 грн 18 коп. та суму завданої моральної шкоди у розмірі 500 тис. грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за договором позики у розмірі 9 063 588 грн 22 коп., судові витрати у розмірі 1 820 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що відповідач згідно із договором позики та нотаріально посвідченою підтверджувальною заявою отримав від позивачки позику, яку у визначеним договором строк не повернув, отже, свої зобов'язання не виконав.

При цьому апеляційний суд дав належну правову оцінку двом висновкам експерта, проведеним у рамках кримінальної справи і двом судово-почеркознавчим експертизам, призначеним судом, дійшовши висновку що і договір позики, і заяву на підтвердження отримання позики підписано відповідачем. Зазначені висновки відповідачем не спростовані; клопотань про призначення повторної, додаткової чи комплексної експертизи відповідач не заявляв.

Доводи відповідача про необхідність зупинення провадження у справі у зв'язку із порушенням у 2010 році кримінальної справи безпідставні, так як згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України зупинення провадження можливе лише в разі знаходження кримінальної справи в суді. Крім того, у разі наявності відповідного вироку у кримінальній справі, це може бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не оспорив договір позики, а згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник