Справа № 465/2488/14 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/2130/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф

секретаря Гацій І.І.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача Акименко І.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу № 126, з участю третьої особи Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування боргу за житлово-комунальні послуги, зобов"язання здійснювати нарахування оплати за житлово-комунальні послуги по фактичній кількості спожитих згідно показників приладів обліку та у подальшому виставляти їй, позивачу, рахунки за житлово-комунальні послуги виключно по факту їх споживання, зобов"язання подати відомості до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про відсутність перешкод для нарахування їй субсидій, зобов"язання не чинити перешкод в оформленні субсидій по оплаті житлово-комунальних послуг, стягнення моральної шкоди, -

встановила:

В квітні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є членом Житлово-будівельного кооперативу № 126, який здійснює експлуатацію та обслуговування даного будинку. У рахунку за надані житлово-комунальні послуги за березень 2014 року ЖБК № 126 зазначено, що до оплати підлягає сума 9687 грн. 07 коп., з яких 9286 грн. 98 коп. заборгованість за попередні періоди. Вважає такий борг необґрунтованим, оскільки: з часу реєстрації лічильників води у квартирі, а саме з 01.01.2010 року кооператив відмовлявся взяти лічильник на облік, відтак, в результаті судових позовів, що подавалися нею до ЖБК №126, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.04.2014 року зобов"язано ЖБК № 126 взяти на облік встановлені нею лічильники води та виставляти рахунки за опалу послуг із водопостачання згідно із показами лічильників. Вважає, що вказана відповідачем заборгованість є надуманою.

Неодноразово зверталась до керівництва ЖБК із питанням про доцільність подальших платежів за послуги, які нею не отримуються, однак отримала відплату у вигляді незаконного позбавлення її права на субсидії.

Внаслідок таких неправомірних дій відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 30 тис. грн. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Житлово-будівльеного кооперативу № 126 про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування боргу за житлово-комунальні послуги, зобов"язання здійснювати нарахування оплати за житлово-комунальні послуги по фактичній кількості спожитих згідно показників приладів обліку та у подальшому виставляти їй, позивачу, рахунки за житлово-комунальні послуги виключно по факту їх споживання, зобов"язання подати відомості до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про відсутність перешкод для нарахування їй субсидій, зобов"язання не чинити перешкод в оформленні субсидій по оплаті житлово-комунальних послуг та стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн. - відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, вважає його незаконним та необґрунтованим.

На думку апелянта під час розгляду її позову судом допущено численні процесуальні порушення, зокрема щодо відмови допитати її як свідка та відкладення розгляду справи, призначеного на 03.12.2014 року. Таким чином, її позбавили можливості належно реалізувати права, як учасника процесу.

Висновки суду про відсутність боргу за водопостачання є поверхневими та спростовуються представленими нею квитанціями за період жовтень, листопад, грудень 2011 року, вцілому за 2012 та 2013 роки, де чітко вбачається нарахування за цю послугу.

Звертає увагу, що судом проігноровано рішення Франківського районного суду м. Львова від 01.04.2014 року, яким в частині холодного водопостачання зобов'язано ЖБК № 126 взяти на облік встановлені в квартирі лічильники води, яке залишено без змін апеляційним судом та має преюдиційну силу.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у ньому.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також пояснення представника відповідача Акименко І.З. на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Враховуючи усі зібрані докази, що знаходяться в матеріалах справи та оцінені судом, колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у рахунку за надані житлово-комунальні послуги за березень 2014 року вказано, що до оплати позивачем підлягає сума 9687,07 грн., з яких 9286,98 грн. заборгованість за попередні періоди, при цьому у графі холодне водопостачання нарахування дорівнює нулю, що спростовує позовні вимоги в цій частині. Також, суд звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_2 не подала жодних доказів, що відповідач не надав, чи неналежно надавав житлово-комунальні послуги.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги, зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є членом Житлово-будівельного кооперативу № 126, зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1, балансоутримувачем якого є відповідач - ЖБК № 126 (т. 1 а.с. 24).

Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

З розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги споживачу ОСОБА_2 за період з 01.09.2011 року по 01.05.2014 року, виконаному ЖБК № 126 вбачається, що до оплати позивачем підлягає сума 9687 грн. 07 коп., з яких 9286 грн. 98 коп. заборгованість за попередні періоди (т.1 а.с. 98).

Вказана заборгованість включає в себе борг за утримання будинку і прибудинкової території, опалення, гаряче водопостачання та водовідведення згідно показів лічильників гарячої води, придбання та встановлення загально будинкового лічильника тепла.

У графі "холодне водопостачання" нарахування дорівнює нулю, а відтак, доводи апелянта про те, що у розрахунку проведено нарахування такої послуги, не відповідають дійсності.

Вимогу відповідача про сплату заборгованості позивачем залишено без реагування.

Відповідач ЖБК № 126 звертався в суд із заявою про стягнення нарахованої ним заборгованості з ОСОБА_2 в наказному порядку, і 03.06.2014 року Франківським районним судом видано судовий наказ по справі № 465/3208/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЖБК № 126 заборгованості в сумі 11052,22 грн. (т. 1 а.с. 181).

В свою чергу, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.10.2014 року скасовано судовий наказ від 03.06.2014 року, роз"яснено право ЖБК № 126 звернутися з цією самою вимогою в порядку позовного провадження (т.1 а.с. 226).

Перевіряючи доводи апелянта про те, що у квитанціях за жовтень, листопад, грудень 2011 року, а також за період 2012 та 2013 років мало місце нарахування відповідачем платежів за послугу холодного водопостачання та водовідведення (т. 1 а.с. 212-226), колегія суддів звертає увагу на те, що такі квитанції не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що відповідачем ЖБК № 126 не проводилося нарахування за послугу холодного водопостачання та водовідведення з 01.09.2011 року, оскільки власне позивач просить визнати неправомірними дії ЖБК щодо нарахування боргу з вересня 2011 року в сумі 9687,07 грн. та анулювати цей борг, а як зазначено вище, у розрахунку цієї суми заборгованості відсутнє нарахування за холодне водопостачання та водовідведення.

Що стосується нарахування оплати за послугу центрального опалення та гарячого водопостачання, зокрема, нарахування ЖБК № 126 за послугу теплопостачання здійснюється відповідно до показника будинкового лічильника тепла пропорційно до житлової площі квартири боржника, а нарахування за гаряче водопостачання - відповідно до показника лічильника гарячої води помноженого на тариф, а відтак, зазначені дії відповідача відповідають вимогам п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.

Також, серед іншого, позивач просила зобов"язати ЖБК № 126 подати відомості до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про відсутність перешкод для нарахування субсидій, а також не чинити перешкод в оформленні субсидій по оплаті житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 3 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою КМУ від 21.10.1995 року № 848, призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад.

Громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов'язані щомісячно сплачувати свою обов'язкову частку витрат на оплату цих послуг (п. 15 Положення).

В свою чергу, надання раніше призначеної субсидії припиняється за поданням житлово-експлуатаційних організацій, житлово-будівельних (житлових) кооперативів, об'єднань співвласників багатоквартирного будинку та організацій, що надають житлово-комунальні послуги, якщо громадянин, якому призначено субсидію, не сплачує відповідну частку житлово-комунальних послуг, за винятком випадків, пов'язаних із затримкою виплати заробітної плати, пенсії тощо, яка підтверджується відповідними документами.

У разі, коли через несплату громадянином відповідної частки житлово-комунальних послуг надання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг припинено, громадянин набуває право на її призначення на наступний період після подання документів, що підтверджують погашення заборгованості, яка виникла за період отримання субсидії (п. 20 Положення).

З наданої суду інформації встановлено, що субсидії позивачці призначались у 2009, 2010 , 2011 роках.

У відповіді на ім"я ОСОБА_2 № 2605/11 від 26.11.2012 року начальник Франківського відділу соціального захисту повідомив, що заявнику відмовлено у призначенні субсидії з 01.11.2012 року, оскільки відповідно до листа правління ЖБК № 126 від 19.11.2012 року ОСОБА_2 не здійснює оплату обов"язкової частки за надання житлово-комунальних послуг та не подала підтверджуючий документ про погашення зазначеної заборгованості (т. 1 а.с. 73).

Також, з цих самих підстав рішенням Франківського відділу соціального захисту від 29.05.2013 року відмовлено ОСОБА_2 в призначення житлової субсидії з 01.05.2013 року (т. 1 а.с. 81).

Оскільки позивач ОСОБА_2 не здійснює оплату обов"язкової частки за надання житлово-комунальних послуг та не подала підтверджуючий документ про погашення зазначеної заборгованості, суд першої інстанції вірно відмови у задоволенні позовних вимог про зобов"язання ЖБК № 126 не чинити перешкод в оформленні субсидій по оплаті житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім"ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З врахуванням вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України та роз"яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судом не встановлено факту протиправних дій зі сторони відповідача по відношенню до ОСОБА_2, а відтак і заподіяння їй у зв"язку із цим душевних страждань.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин