Номер провадження: 22-ц/785/4197/15
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Желєзнові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Директива» про визнання недійсним наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014р. ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 23.11.2007р. працювала оператором заправних станцій АГЗК «Ізмаїл» Одеської філії, ТОВ «Континіум - Галичина», а у подальшому за переведенням працювала на цій же посаді в інших підприємствах.

З 26.12.2013р. працювала оператором заправних станцій АЗС №14-11 «Ізмаїл» ТОВ «Директива».

13.03.2014р. інспектором - ревізором ОСОБА_3 була проведена службова перевірка та був складений акт перевірки касового апарата й ніяких порушень виявлено не було.

Проте у порушення її прав, зазначений інспектор провів обшук її особистих речей та вилучив її особисті гроші та пластикові картки.

Наказом ТОВ «Директива» №3127-к від 15.04.2014р. її було звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри.

Позивачка вважала своє звільнення незаконним, оскільки жодного акту, який би свідчив про порушення нею умов праці не складено, не було встановлено й факту вчинення нею будь-якого розкрадання, хабарництва чи інших корисних правопорушень, у зв'язку з чим просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення її з роботи, поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.04.2014р. по день поновлення на роботі.

Відповідач позов не визнав, указуючи на його безпідставність.

Рішенням суду від 05.02.2015р. у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення судом нори матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні від 28.05.2015р. представник відповідача просив оголосити перерву для надання доказів на підтвердження законності звільнення позивачки з роботи, але у судове засідання на 18.06.2015р., про яке він у відповідності до положень ст. 191 ЦПК України був сповіщений належним чином, не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, тому колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглядає справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчинюваної протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обов'язків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння.

Як роз'яснено в абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт і такі особи можуть бути звільнені з роботи з підстав втрати довіри, якщо вчинені ними умисні або з необережності дії дають роботодавцю підстави для втрати до них довіри і, зокрема, це може бути порушення таким працівником правил проведення операцій із матеріальними цінностями, а не сам факт недостачі останніх.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 26.12.2013р. відповідач уклав з позивачкою безстроковий трудовий договір, відповідно до умов якого остання виконувала трудові обов'язки на посаді оператора заправних станцій АЗС №14-11 «Ізмаїл», та наказом № 3127-к від 15.04.2014р. була звільнена з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри.

Підставою для її звільнення стало проведення інвентаризацій, за результатами яких складено акти від 13.02.2014р., де встановлено нестачу бензину різних марок та дизельного пального загальною кількістю 1149 літрів та надлишки вказаних нафтопродуктів загальною кількістю 30 літрів і газу 2400 літрів, та від 13.03.2014р., за яким встановлено нестачу коштів, 6,97 грн, нестачу бензину різних марок та дизельного палива загальною кількістю 752 літрів та надлишки вказаних нафтопродуктів загальною кількістю 1 606 літрів.

Як убачається з матеріалів справи позивачка не визнала своєї вини у нестачі та надлишках нафтопродуктів на АЗС №14-11 «Ізмаїл», що були виявлені 13.02.2014р. та 13.03.2014р. За її доводами при заступленні на роботу у зазначені дні вона не приймала нафтопродукти.

Матеріалами справи не встановлені винні дії ОСОБА_2 при прийнятті, зберіганні та розпорядженні нею нафтопродуктами, які призвели до їх нестачі та надлишку й які дають підстави для втрати довіри до неї з боку відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову та визнаючи правомірним звільнення позивачки з роботи за правилами п.2 ст. 41 КЗпП України, суд першої інстанції виходив лише з фактів нестачі та надлишку матеріальних цінностей, що були виявленні 13.02.2014р. та 13.03.2014р.

Проте суд першої інстанції зміст зазначеної норми матеріального права не з'ясував і не врахував, що підставою для втрати довіри к працівнику, що обслуговує матеріальні цінності, можуть бути лише його винні дії або бездіяльність, чи конкретні факти, які дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Сама по собі нестача товарних цінностей або їх надлишок, а також підозра, якщо немає конкретних фактів не можуть бути підставою для втрати довіри до працівника.

Суд першої інстанції не встановив, якими саме винними, протиправними діями або бездіяльністю позивачки утворилися нестача та надлишок нафтопродуктів й якими доказами це підтверджується.

При цьому суд першої інстанції правильно керувався тим, що відсутні докази, які підтверджують незаконне використання позивачкою вилучених у неї карток, оскільки відсутні звернення зареєстрованих власників карток щодо незаконного використання їхніми правами у програмі «Прайд», з урахуванням чого суд дійшов вірного висновку, що знаходження у позивачки вказаних карток не є таким порушенням, що надає можливість відповідачу звільняти позивачку з роботи за втрату до неї довіри.

Таким чином, ураховуючи, що відповідачем у відповідності до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, що конкретними винними та протиправними діями позивачки або її бездіяльністю утворилися нестача та надлишок нафтопродуктів та які надавали йому підстави для втрати до позивачки довір'я, що є його обов'язком, тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Колегія суддів встановила, що позивачка з порушенням трудового законодавства була звільнена з роботи.

Як видно з матеріалів справи позивачка в період з 23.03. по 10.04.2014р. не працювала, перебувала на лікарняному, тому колегія суддів для обчислення середнього заробітку у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. бере для розрахунку два повних попередніх місяців роботи позивачки перед її звільненням, а саме: січень - лютий 2014р.

Середньогодинна заробітна плата ОСОБА_2 за два останніх повних місяців складає: 1 357,66 грн. (з/п. за січень 2014р.) + 1 218.00 грн. (з/п. за лютий 2014р.) = 2 575,66 грн. : 348 (кількість робочих годин за січень - лютий 2014р.) = 7,401 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.04.2014р. по 05.02.2015р. складає: 1450 год. х 7,401 грн. = 10 731,45 грн.

Отже, рішення суду на підставі п.п.3, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 - 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Директива» про визнання недійсним наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ товариства з обмеженою відповідальністю «Директива» №3127-к від 15 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи, згідно п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри.

Поновити ОСОБА_2 на роботу на посаду оператора заправних станцій АЗК №14-11 «Ізмаїл» та внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_2.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Директива» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2014р. по 05.02.2015р. 10 731,45 грн. з утриманням податку та інших обов'язкових платежів.

Згідно п.п. 2 та 4 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення заробітної плати на користь ОСОБА_2 за один місяць та поновлення її на роботі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Директива» на користь держави судовій збір у розмірі 121,70 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

Р.Д.Громік

В.О.Панасенков