ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2039/14-ц
Провадження № 2/210/207/15
У Х В А Л А

іменем України

"02" березня 2015 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костенко В.В.

за участі : секретаря Панчук О.І.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_3 заявив відвід головуючому по справі судді Костенко В.В., який мотивував тими обставинами, що відкриваючи провадження по справі, суддя повинен був керуватися ст.61 Конституції України про те, що двічі ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те ж саме правопорушення та відповідно до ст. 205 ЦПК України повинен закрити провадження по справі у зв»язку із тим, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав вже був вирішений, а саме: Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено рішення 24.02.2010 року у справі № 2-605/10/-0408. Недотримання суддею вимог Конституції України та ЦПК України з самого початку відкриття провадження, вказує на факт того, що суддя має заінтересованість у розгляді справи у бік позивача.

На запитання головуючого щодо конкретизації , викладених у клопотанні про відвід доводів , а саме: порушень норм ЦПК України при відкритті провадження по справі, представник відповідача , крім вищезазначених у письмовому клопотанні від 10.11.2014 року норм ст. 61 Конституції України та ст.205 ЦПК України іншого правого обгрунтування не навів. Посилався на ті обставини, що суд повинен був керуватися посиланнями самого позивача, вказаними ним у позовній заяві про наявність рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 24.02.2010 року.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечувала проти заявленого клопотання про відвід головуючого по справі , посилаючись на ті обставини, що доводи позивача у , начебто заінтересованості судді в результатах розгляду справи, є необґрунтованими та надуманими, вони не базуються на вимогах закону і у задоволенні клопотання про відвід просила відмовити.

Вислухавши думку сторін та дослідивши надані докази, суд вважає, що відвід головуючого по справі судді не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Згідно доводів представника відповідача суд, при вирішенні питання про відкриття провадження , повинен був керуватися нормами ст.61 Конституції України та ст.205 ЦПК України, яких він не дотримався.

Між тим, зазначені доводи є безпідставними, оскільки ст. 61 Конституції України закріплює загальні засади правової системи держави та проголошує гарантовані Конституцією права юридичних та фізичних осіб щодо неможливості притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, але у даному судовому процесі , який вирішується в порядку цивільного судочинства , суд вирішує тільки спір між учасниками договірних правовідносин. Щодо стосується посилань представника відповідача на норми ст. 205 ЦПК України, то зазначеною статтею регулюються питання про закриття провадження по справі, тобто, апріорі, передбачається, що провадження по справі вже повинно бути відкрито і тільки тоді можливо вирішення питання про його закриття , але норми цієї статті не можуть бути застосовані на стадії відкриття провадження по справі.

Статтею 122 ЦПК України передбачаються підстави щодо відмови у відкритті провадження, у тому числі п.2 ч.2 цієї статті передбачено така підстава, як наявність рішення чи ухвали суду, яке набрало законної чинності, щодо вирішення судом спору між тими ж сторонами, за тим же самим предметом позову.

Між тим, хоча у позовній заяві і зазначається про наявність винесеного судом 24.02.2010 року рішення, але воно саме не долучено до матеріалів справи. При відкритті провадження суд, на підставі норм діючого законодавства , не зобов»язаний законом збирати докази за власною ініціативою , ні в бік позивача, ні в бік відповідача, оскільки ст.10, 60 ЦПК України передбачений принцип змагальності сторін та їх обов»язок надання належних та допустимих доказів в обгрунтування заявлених вимог та заперечень.

Таким чином, судом не порушені норми діючого законодавства при вирішенні питання про відкриття провадження за даним позовом.

Висловлюючи недовіру суду за вищеназваними підставами, відповідачка та її представник, з свого боку: не реалізували право на оскарження ухвли про відкриття провадження по справі; не клопотали про закриття провадження по справі на підставі ст. 205 ч.2 п. 2 ЦПК України та не надали суду доказів в обгрунтування такого клопотання ( у тому числі, вищеназване рішення суду).

Статтею 20 ЦПК України передбачені підстави для відводу судді, їх перелік є вичерпним. Жодного належного та обґрунтованого доказу до заявленого клопотання відповідачка та її представник не надали , їх доводи щодо нібито заінтересованості судді у результатах розгляду спору в бік іншої сторони є надуманими, які базуються на їх власній , а не юридичній оцінці фактичних обставин і , на думку суду, є формою тиску на правосуддя, з метою затягнути розгляд справи та способом зловживання своїм правом. Суд вважає, що відсутні правові підстави , передбачені вищеназваною статтею для відводу судді.

Керуючись ст.20, 21, 24 ЦПК України , суд-

У Х В А Л И В:

У задоволення заяви відповідачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_3 про відвід судді Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу ОСОБА_5 по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала окремому від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: В. В. Костенко