Провадження № 22-ц/783/1495/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю Луцика М.Б. - представника ПАТ „Райффайзен Банк Аваль"; ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором овердрафту № 015/42-0-2/18 від 23.03.2012 року згідно договору поруки № 12/015/42-0-2/18/52 в розмірі 5 484 072 грн. 29 коп. та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 23.03.2012 року міжПублічним акціонерним товариством „Райффайзен Банк Аваль" (в подальшому - „Банк") та ТзОВ «М-ФОН» було укладено договір овердрафту № 015/42-0-2/18, відповідно до умов якого кредитодавець (Банк) надав позичальнику (ТзОВ «М-ФОН») можливість використання овердрафту шляхом здійснення платежів з поточного рахунку № НОМЕР_1 в межах ліміту овердрафту 3 650 000 грн. Пунктом 2.1 вказаного договору встановлено розмір процентів за користування овердрафтом: до 4 днів -22 % річних; від 5 до 9 днів - 22,5 % річних; від 10 до 14 днів - 23 % річних; від 15 до 20 днів - 24,5 % річних (в подальшому - „Кредитний договір"). Додатковою угодою № 1 від 08.03.2012 року до Кредитного договору ліміт овердрафту збільшено до 5 000 000 грн. 23.03.2012 року в забезпечення виконання зобов'язань за згаданим Кредитним договором з відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 12/015/42-0-32/18/2, відповідно до якого останній, як поручитель, взяв на себе зобов'язання відповідати перед Банком за виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором в повному обсязі. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором поруки не виконав, незважаючи на порушення позичальником умов Кредитного договору, отримані позичальником кредитні кошти та проценти за користування ними не повернув. В зв'язку із чим Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором та понесені судові витрати (т.1, а.с. 2-5).

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_6 на користь Банку заборгованість за Договором овердрафту № 015/42-0-2/18 від 23.03.2012 року в розмірі 5 484 072 грн. 29 коп. та 3 219 грн. судових витрат (т.1, а.с. 222-223).

УхвалоюСихівського районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного вішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2014 року залишено без задоволення (т.1, а.с. 246-247) і представник відповідача ОСОБА_5 оскаржила його в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні його позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази надсилання Банком ОСОБА_6, як поручителю, вимоги про виконання ним своїх зобов'язань за Договором поруки, оскільки на повідомленні про вручення 19.09.2012 року поштового відправлення (копія якого є наявною у матеріалах справи) „зазначено почерком невідомої особи прізвище відповідача „ОСОБА_6", а також підпис невідомої особи".

Вважає, що із поданих Банком розрахунків „неможливо встановити дійсну суму заборгованості, оскільки в таких Розрахунках відсутня уся необхідна інформація для безпосереднього проведення розрахунків" (т.2, а.с. 1-6).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника Банку, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 128 ЦПК України встановлено, що після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення, а ст. 131 ЦПК України - що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті (ч.1), і що докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першої цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин (ч.2).

Матеріалами справи стверджується, що Банк звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_6 17 жовтня 2012 року (т.1, а.с. 2) і в обгрунтування позовних вимог до цього позову було долучено копію Вимоги Банку про погашення заборгованості за договором овердрафту № 015/42-0-2/18 від 23.03.2012 року, яку ОСОБА_6, як директор та власник 100 % корпоративних прав позичальника, ТзОВ «М-ФОН», отримав 17 серпня 2012 року, що стверджується його власноручною розпискою на згаданій Вимозі (т.1, а.с. 24-25), а також копію аналогічної Вимоги, яку Банком було надіслано на адресу самого ОСОБА_6, як поручителя, зазначену ним у Договорі поруки, та отриману ним 19 вересня 2012 року, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 28-38).

Ухвалою від 25 жовтня 2012 року було відкрито провадження у даній справи (т.1, а.с. 1); 12 листопада 2012 року відповідач ОСОБА_6 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі (т.1, а.с. 60), а 11 грудня 2012 року його представник приймала участь у судовому засіданні по розгляду даної справи (т.1, а.с. 71).

В той же час, будь-яких письмових заперечень проти позову (в тому числі - проти вище згаданих доказів, долучених Банком до цього позову в обгрунтування позовних вимог) відповідачем і його представником до суду подано не було, однак протягом 2012-2013 років ОСОБА_6 двічі звертався до суду з позовами: 1) про визнання договору поруки недійсним та 2) про визнання зобов'язань, що виникли з договору поруки, припиненими та припинення договору поруки.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.04.2013 року, в задоволенні вище згаданого позову про визнання договору поруки недійсним ОСОБА_6 було відмовлено, а другий його позов (про визнання зобов'язань, що виникли з договору поруки, припиненими та припинення договору поруки) ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.10.2013 року (залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.03.2014 року) було залишено без розгляду (т.1, а.с. 111-115, 125-128, 159-165, 205, 208).

Вперше про те, що у матеріалах справи відсутні докази надсилання Банком ОСОБА_6, як поручителю, вимоги про виконання ним своїх зобов'язань за Договором поруки, а на вище згаданому повідомленні про вручення 19.09.2012 року поштового відправлення (Вимоги ... Банку) „зазначено почерком невідомої особи прізвище відповідача „ОСОБА_6", а також підпис невідомої особи", стороною відповідача згадується лише у апеляційній скарзі, яка є предметом апеляційного розгляду і яку було подано до суду 16 грудня 2014 року - після того, як справа перебувала в провадженні суду більше двох років (т.1, а.с. 1-6).

Крім цього, відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року по справі № 15-рп/2002, право особи (громадянина України, юридичної особи тощо) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, звернення особи за захистом порушеного права безпосередньо до суду не може бути обмежене дотриманням будь-яких попередніх формальностей.

Враховуючи наведене, вимога про дострокове повернення кредиту може бути пред'явлена шляхом надіслання боржнику окремого документу (вимоги, претензії тощо) або шляхом подання позовної заяви до суду.

Оскільки звернення Банку 17 жовтня 2012 року до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за Кредитним договором є одночасно і повідомленням згаданого відповідача про необхідність погашення заборгованості, то у процесі розгляду справи, який тривав майже 20 місяців, ОСОБА_6 мав можливість сплатити заборгованість за кредитним договором і тим самим виконати свої зобов'язання по договору поруки.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що Банк не звертався з вимогою до відповідача про виконання ним взятих на себе зобов'язань по договору поруки, колегія суддів визнає надуманими і такими, що не можуть прийматися до уваги.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розрахунки боргу, долучені до позовної заяви Банком в обгрунтування позовних вимог, відповідачем (апелянтом) жодним чином належними та допустимими доказами не спростовані.

Крім цього, наявність боргових зобов'язань позичальника, ТзОВ «М-ФОН», перед Банком по Договору овердрафту № 015/42-0-2/18 від 23.03.2012 року встановлена рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2012 року, яке набрало законної сили (т.2, а.с. 28-31).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, відхилити та залишити заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: