Справа №577/2230/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1319/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

02 липня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2015 року

за заявою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 про встановлення подальшого порядку виконання судового рішення про знесення торгівельних павільйонів за рахунок ОСОБА_4, зацікавлені особи: виконавчий комітет Конотопської міської ради, ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Невський ринок», Комунальне підприємство Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації, Комунальне підприємство «Теплогарант», Публічне акціонерне товариство «Сумигаз», Комунальне підприємство виробничого управління водопровідно-комунального господарства, Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»,

в с т а н о в и л а:

Державний виконавець звертаючись з заявою просив встановити подальший порядок виконання судового рішення суду по знесенню торгівельних павільйонів шляхом зобовязання організацій, що здійснювали підведення комунікацій до цих павільйонів (КП « Теплогарант» , ПАТ «Сумигаз», Комунальне підприємство виробничого управління водопровідно-комунального господарства, ПАТ «Сумиобленерго» та ін.) провести їх демонтаж або проконтролювати такі дії. Визнати право власності на майно, що перебуває у торгівельних павільйонах, на будівельні та інші матеріали знесених павільйонів, за ОСОБА_4 та зобовязати його забрати вказане майно, а в разі відмови передати організації, яка буде проводити знесення цих павільйонів в рахунок оплати виконаних нею робіт, за оцінкою проведеною державним виконавцем. В разі відмови організації від такої оплати, описати його та передати на відповідальне зберігання особі, визначеній державним виконавцем. Передане на зберігання майно видати боржнику на підставі акта, після відшкодування ним витрат, повязаних з організацією та проведення виконавчих дій у 10-денний строк з дня направлення йому відповідного повідомлення, компенсувати витрати за рахунок реалізації майна боржника. Просив також виконати знесення торгівельних павільйонів шляхом їх розібрання.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2015 року у задоволені заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ВДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою встановити порядок виконання рішення суду про знесення торгівельних павільйонів згідно поданої заяви.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні ВДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2-577/7/14, виданий 22.10.2014 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області про знесення торгівельних павільйонів, які розташовані в м. Конотоп по проспекту Миру, 83, в,г за рахунок ОСОБА_4 06.11.2014р. державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Боржник ОСОБА_4 від добровільного виконання рішення суду відмовився, а тому воно буде виконуватися державним виконавцем із залученням організації, що має право на здійснення такої діяльності.

Проте, як зазначає сам державний виконавець, виконання вказаного рішення суду ускладняється тим, що не визначений порядок розпорядження комунікаціями, якими оснащені торгівельні павільйони, в процесі та після їх знесення. Не визначений порядок розпорядження будівельними та іншими матеріалами після знесення торгівельних павільйонів та розпорядження майном, що перебуває у павільйоні. Також не визначений спосіб знесення павільйонів, шляхом розбиття чи розібрання будівельних матеріалів. А тому він був змушений звернутися до суду з заявою про встановлення подальшого порядку виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається заявник, у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання , а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до положень ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що зважаючи на відмову боржника ОСОБА_4 в добровільному порядку виконати рішення суду, державний виконавець повинен організувати виконавчий процес таким чином, щоб вказані будівлі були знесені за рахунок боржника з можливо як найменшими витратами, враховуючи особливості місцевості, де знаходиться вказані обєкти. Виконання рішення суду повинно бути проведено за рахунок боржника.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», п.1.5, 1.7, 1.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами. Вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, установ, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Вимога державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами на території України щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень , вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню ,

Відповідно до п.1, п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільних справах» виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішення.

Принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, в тому числі, інші заходи, передбачені рішенням.

Пункти 12,19, 20 ч.2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець має право, в тому числі, залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до п.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов'язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення своєчасного і повного виконання рішення.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом.

Отже, державний виконавець не вжив всіх передбачених законом дій та заходів щодо примусового виконання рішення суду, хоча має наявні на те повноваження.

Посилання виконавчої служби на відсутність порядку виконання рішення суду немайнового характеру та відсутність будь якої нормативної документації, яка б визначала технологію знесення будівель, не можуть бути виправданням для неможливості виконання рішення суду. Колегія суддів погоджується з висновком суду, що нормативними актами не встановлюється яким чином при знесенні виймати цеглу, дерево із будівлі, як і куди їх складати та як зберігати. Це дії, які відносяться до звичайної людської діяльності і залежить від організації виконання рішення державним виконавцем та не потребує встановлення якогось порядку виконання вказаного рішення суду.

Крім того, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, у справі «Півень проти України» (Заява N 56849/00) Європейський суд констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду про те, що питання про визнання права власності на майно, що зберігається в торгівельних павільйонах, які підлягають знесенню, не може вирішуватись під час розгляду заяви щодо встановлення способу і порядку виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що державний виконавець передчасно звернувся до суду з даною заявою, так як не вжив всіх заходів для організації виконання рішення суду, зокрема не залучив представників відповідних надавачів комунальних послуг, про що останні підтвердили під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду. Колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги, остання не містить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

У звязку з відхиленням апеляційної скарги, несплачений апелянтом судовий збір в розмірі 121,80 грн., підлягає стягненню з останнього на користь держави згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Тому керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції відхилити.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції на користь держави судовий збір за апеляційний розгляд в розмірі 121,80 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -