Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права на 1/2 частину в праві спільної часткової власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права на 1/2 частину в праві спільної часткової власності на квартиру,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 та передано ОСОБА_2 ? частину в праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право на частину у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 та передано ОСОБА_3 частину в праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право на частину у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, що був сплачений нею за подання позову у цій справі у розмірі 3654 гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір при зверненні до суду із зустрічним позовом в сумі 3 654 гривень 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про його незаконність та необґрунтованість через порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, була побудована позивачами під час перебування їх у шлюбі і виключно за рахунок їх спільних коштів, а тому є їх спільною сумісною власністю, не підтверджується належними та допустимими доказами, що є в матеріалах справи і які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимоги позивачів про визнання за ними права на ? частини в праві спільної часткової власності спірної квартири, ґрунтувалося на положеннях ч.1 ст. 60 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК України, а тому не є вимогою про визнання за ними права спільної часткової власності на спірну квартиру.

Крім того, судом першої інстанції проігноровано висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року про відсутність в матеріалах цивільної справи №2-3602/11 достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення будівництва спірної квартири за рахунок коштів позивачів.

Посилається на договір дарування від 08 травня 2009 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно до якого він є власником квартири на праві приватної власності.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити позивачам в задоволені позовів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є їх спільною сумісною власністю подружжя, оскільки її було збудовано за спільні кошти подружжя, а тому на підставі ст. 387 ЦК України, мають право витребувати своє майно у ОСОБА_1

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду Рівненської області не погоджується виходячи з наступного.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до дозволу №250 від 28 жовтня 1996 року про проведення будівельних робіт та наказу Виконавчого комітету Рівненської міської ради №228 від 15 жовтня 1996 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на виконання будівельних робіт по будівництву літньої кухні з майстернею на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненського міського суду від 28 квітня 2007 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на двоповерхову житлову будівлю по АДРЕСА_1.

06 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування відповідно до якого ОСОБА_4 подарувала своєму синові - ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. (а.с. 23).

В подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування від 08 травня 2009 року, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. (а.с. 25).

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2010 року зазначене рішення Рівненського міського суду від 28 квітня 2007 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до того самого суду.

Вказані вище договори дарування на даний момент є чинними.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали суду належних та допустимих доказів на обгрунтування своїх вимог.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не довели, що є безспірними власниками квартири по АДРЕСА_1, яких позбавили права володіння спірним майном.

З огляду на вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права на 1/2 частину в праві спільної часткової власності на квартиру та в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права на 1/2 частину в праві спільної часткової власності на квартиру відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий Шеремет А.М.

Судді : Демянчук С.В.,

Ковалевич С.П.