АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Варави Романа Сергійовича

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року

у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Варави Романа Сергійовича та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 лютого2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеною скаргою посилаючись на те, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві) було неправомірно відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі наданої заявником ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2015 року про забезпечення позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Варави Р.С. щодо винесення постанови від 04.02.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 46356627. Скасовано постанову державного виконавця від 04.02.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 46356627. Зобов'язано державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Вараву Р.С. відкрити виконавче провадження на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Варава Р.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою. Посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, прийнята з порушенням ст. 210, 387 ЦПК України, ст. 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження», просив ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Варава Р.С. - в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити.

ОСОБА_2 відповідно до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Варави Р.С., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судом встановлено, що 28.01.2015 року Деснянським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про забезпечення позову у цивільній справі № 754/1247/15-ц (№ 2/754/1696/15) шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

03 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулася до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження за вказаною ухвалою.

За приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Положення вищезазначеної статті Закону містять вичерпний перелік підстав для відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження.

04.02.2015 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Варавою Р.С. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва № 2/754/1696/15 виданої 28.01.2015 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , в якій зазначається про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ньому не зазначено строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, індивідуального ідентифікаційного номера фізичної особи , не визначено одного стягувача та одного боржника.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа зазначені у ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2015 року є процесуальним документом, спрямованим на вжиття заходів забезпечення позову. В останній зазначено, що ухвала підлягає негайному виконанню, що є терміном пред'явлення її до виконання. В ухвалі зазначені сторони: позивач (стягувач) та відповідач ПАТ « Ерде Банк» ( боржник).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.3 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну .

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутність в ухвалі суду про забезпечення позову ідентифікаційного номеру фізичної особи, не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Аналогічний висновок викладений 21.05.2014р. Верховним Судом України у правовій позиції у справі № 6-45цс14 .

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимоги заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, в справі не виявлено, а доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість ухвали суду не впливають.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду без змін.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Варави Романа Сергійовича - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/2250/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5902/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.