Ухвала

іменем україни

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк», публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик», третя особа - відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, про зняття арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційного банку «Євробанк» (далі - ПАТ КБ «Євробанк»), публічного акціонерного товариства комерційного банку «Хрещатик» (далі - ПАТ КБ «Хрещатик») про зняття арешту. Вимоги обґрунтовані тим, що 04 жовтня 2010 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно з умовами якого останній отримав у борг кошти в розмірі 158 000 грн строком до 04 жовтня 2011 року. З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, того ж дня між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у с. Кулибаба Васильківського району Київської області, б/н, та зареєстровано його у Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 10319603. ОСОБА_4 не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим позивач мала намір здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки, проте не змогла реалізувати свої права на зазначене майно, оскільки на нього накладено арешти виконавчою службою. Посилаючись на те, що їй належить першочергове та пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, позивач просила зняти арешти з вищевказаної земельної ділянки.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року позов задоволено. Знято арешт із земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в с. Кулибаба на території Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області, б/н, накладений на підставі постанов Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження: від 10 серпня 2011 року № 28018851 (реєстраційний номер обтяження 11508597 від 17 серпня 2011 року), від 17 липня 2012 року № 33305608 (реєстраційний номер обтяження 12720211 від 10 липня 2012 року) та від 18 жовтня 2012 року № 34745514 (реєстраційний номер обтяження 13207609 від 05 листопада 2012 року). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 04 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно з умовами якого останній отримав у борг 158 000 грн, що на день укладення договору еквівалентно 20 000 доларів США, зі строком повернення 04 жовтня 2011 року (а.с. 11-12).

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: с. Кулибаба, Васильківський район, Київська область, б/н (а. с. 13-16). У зв'язку з посвідченням вказаного договору нотаріусом було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі земельної ділянки до припинення або розірвання договору іпотеки.

Інформацію про вказану іпотеку було внесено у відповідний Державний реєстр обтяжень за № 10319297.

З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14 серпня 2014 року вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки від 04 жовтня 2010 року (а. с. 7-10)

Також встановлено, що відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві (далі - ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві) постановами від 10 серпня 2011 року, від 17 липня 2012 року та від 18 жовтня 2012 року відкрито виконавчі провадження № 28018851, № 33305608 та № 34745514 відповідно, згідно з якими здійснюється стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Євробанк» та ПАТ КБ «Хрещатик».

У зв'язку з цим ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві було накладено арешт на все майно ОСОБА_4, в тому числі й на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у с. Кулибаба Васильківського району Київської області, б/н. (а. с. 33, 51, 64).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що накладення арешту на земельну ділянку, що передана ОСОБА_4 в іпотеку, порушує права позивача як іпотекодержателя, що має вищий пріоритет для задоволення своїх майнових вимог у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції належним чином не перевірено, чи не припинені правовідносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, чи виконані умови договору позики та який розмір заборгованості за договором позики станом на час розгляду даної справи. Та дійшов висновку про передчасність і необґрунтованість позову, оскільки позивач з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики не зверталася, договір про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок заставленого майна між сторонами не укладала, таким чином не надала суду належних та допустимих доказів, на підтвердження порушення основного зобов'язання.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон) зазначено, що обтяження майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Встановлено, що 14 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборону відчуження земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у с. Кулибаба Васильківського району Київської області, б/н. Реєстраційний номер обтяження - 10319603.

Згідно зі ст. 14 Закону, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищими пріоритетом має переважене право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Частиною 1 ст. 23 Закону передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів або ж якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що у зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за договором позики у неї, за умовами договору іпотеки, виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 316 ЦПК України на зазначені вище положення норм законодавства уваги не звернув, фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не встановив, зокрема, дійшовши висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_7, не врахував, що право застави у останньої виникло 14 жовтня 2010 року та того ж дня на спірне майно було накладено арешт у передбаченому законом порядку. Таким чином, ОСОБА_3 має пріоритетне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження.

Крім того, апеляційний суд не з'ясував вартість предмета застави, і, не встановив, чи не перевищує вартість предмета застави розмір заборгованості боржника заставодержателю, у разі чого залишок коштів можна використовувати для задоволення вимог інших стягувачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Умнова