Головуючий суду 1 інстанції - Суський О.І.
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 433/421/15-ц
Провадження № 22ц/782/492/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Коротких О.Г., Кострицького В.В.,

при секретарі: Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства (СФГ) «Зоря» на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 03 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

04 березня 2015 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до ОСОБА_3 (далі відповідачка) з позовом в якому просив: визнати за ним право власності на приміщення № 3 на АДРЕСА_1 В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 31 березня 2014 року між ним та відповідачкою, яка прийняла спадщину від свого батька - ОСОБА_4, була досягнута домовленість про купівлю-продаж вищевказаного нерухомого майна. На підтвердження укладеної угоди 31 березня 2014 року була складена розписка та відповідачка передала позивачу у власність нерухоме майно за вказаною адресою. Проте, нотаріус відмовляє у посвідченні договору купівлі-продажу приміщення у разі відсутності кадастрового номера земельної ділянки. Посилаючись на приписи статей 328, 638, 655 ЦК України, ОСОБА_2 просив задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 03 квітня 2015 року позов задоволено. За ОСОБА_2 визнано право власності на приміщення № 3 на АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі представник СФГ «Зоря» (далі апелянт), посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просив: скасувати рішення Троїцького районного суду від 03 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити.

В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що з 2001 року СФГ «Зоря» є користувачем спірного нерухомого майна; відповідачка ОСОБА_3 не є та не могла буди спадкоємницею приміщення № 3 будівлі складу (телятник бригади №2, інв.№38,1989р), що розташована в АДРЕСА_1; суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачка як спадкоємиця після смерті ОСОБА_4, є власницею приміщення № 3 на АДРЕСА_1 Між позивачем та відповідачкою було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу вказаного приміщення, у зв'язку з чим, позивач передав відповідачці домовлену суму за придбання вказаного нерухомого майна, про що було вчинено відповідну розписку від 31 березня 2014 року. Однак, оформити нотаріально укладений між сторонами правочин не представляється можливим, оскільки відсутній кадастровий номер на земельну ділянку, на якій розташоване вказане нерухоме майно. З огляду на вищезазначене, позивач з відповідачкою домовилися щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшло вищезазначене приміщення, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку.

Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. Між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд першої інстанції вважав за необхідне визнати за позивачем право власності на вказане нерухоме майно.

З такими висновками Троїцького районного суду Луганської області погодитися не можна з огляду на наступне.

Так, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним ( частина 2 статті 220 ЦК України).

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Про те, що відповідачка ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті громадянина ОСОБА_4 є власницею приміщення № 3 на АДРЕСА_1 документально не доведено. Технічний паспорт, станом на 14.03.2014 року, виготовлений Троїцьким КП Бюро Технічної інвентаризації на приміщення № 3 за адресою: будинок АДРЕСА_1 (фотокопія якого міститься на а. с. 7-11) , не є правоустановчим документом, обставин набуття відповідачкою права власності на спірний об'єкт нерухомого майна в порядку спадкування, не підтверджує та підтверджувати не може. Будь-які інші докази того, що ОСОБА_3 має або мала повноваження на розпорядження спірною нерухомістю, в матеріалах справи відсутні. Обставини приналежності на праві власності ОСОБА_3 спірного приміщення, ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення договору, які суд першої інстанції вважав встановленими, не доведені. На час ухвалення оскаржуваного рішення підстав для застосування до правовідносин сторін вимог частини 2 статті 220 ЦК України не існувало.

Через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, рішення Троїцького районного суду Луганської області від 03 квітня 2015 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Зоря» задовольнити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 03 квітня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на приміщення № 3 на АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: