"29" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,
при секретарі Фузік Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Публічне акціонерне товариство „Дельта Банк" (далі - ПАТ „Дельта Банк") звернувся з позовом до ОСОБА_1, відповідно до якого просить в рахунок погашення основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмір 324 423,82 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 195 637,12 грн., сума заборгованості за відсотками - 83 083,97 грн., пеня - 42 399,14 грн., комісія - 2,67 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 1 772,21 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 1 528,70 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею - 15,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В., 10.09.2009 року за реєстровим номером № 772, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ „Дельта Банк", та визнати за ПАТ „Дельта Банк" право власності на квартиру загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею - 15,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Представник позивача ПАТ „Дельта Банк" - Жданюк Д.В. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, що містить зміст позовної заяви, з урахуванням письмових пояснень, долучених до матеріалів справи, просить провести розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.
Закон України „Про оподаткування прибутку підприємств" дає загальне визначення поняття кредиту. За згаданим Законом це кошти та матеріальні цінності, які надаються резидентами або нерезидентами у користування юридичним або фізичним особам на визначений строк та під процент. Кредит розподіляється на фінансовий кредит, товарний кредит та кредит під цінні папери, що засвідчують відносини позики.
Більш повне визначення міститься в Положенні про кредитування, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 р. № 246. Цим актом кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Кредитна операція - це договір щодо надання кредиту, який супроводжується записами за банківськими рахунками, з відповідним відображенням у балансах кредитора та позичальника.
Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором.
Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно п. 5.2. Договору, у разі прострочення позичальником строків сплати платежу, визначених п.п. 2.4. - 2.6. цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 1.12.3, 3.2.4 - 3.2.6, 6.4. цього Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.
Відповідно до п. 1.3.1 Договору, в день укладення цього Договору укладається: у якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, нарахованих процентів, комісії, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат: договір іпотеки, за яким іпотекодавець передає в іпотеку об'єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 6-15)
Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України „Про іпотеку" (ст. 1 Закону України „Про іпотеку").
30.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством „Астра Банк" та ОСОБА_1, яка виступає майновим поручителем в рахунок забезпечення виконання в повному обсязі кредитних зобов'язань ОСОБА_2, укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дудко Ю.А., зареєстрований в реєстрі за № 1855.
У відповідності до Закону України „Про іпотеку" та інших нормативно-правових актів України, іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором належну їй на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 29,1 кв.м., житловою площею - 15,4 кв.м.
Згідно п. 1.2. Договору, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В., 10.06.2009 року за реєстровим № 772.
Заставна вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін становить 412 800,00 грн. (п. 1.4 Договору)
Згідно п. 2.6 Іпотечного договору, іпотекодавець гарантує, що у квартирі, що є предметом іпотеки, не мешкають малолітні та неповнолітні діти і гарантує, що на час знаходження квартири в іпотеці малолітні та неповнолітні діти в цій квартирі не будуть мешкати та не будуть зареєстровані.
Згідно п.4.1 Іпотечного договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання в повному обсязі зобов'язань по кредитному договору, а у разі відмови - звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення позичальником умов Кредитного договору та/або іпотекодавцем умов цього Договору.
Відповідно до п.п. 5.1, 5.3, 5.6, 5.7., 5.8. Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, якщо на момент настання терміну виконання основного зобов'язання, воно не буде виконано повністю, у випадку порушення графіку погашення суми кредиту (частини кредиту) та/або у разі несплати процентів (частини процентів) та комісії за обслуговування кредиту (частини комісії) відповідно до умов Кредитного договору. При цьому іпотекодержатель має право звернути стягнення на весь предмет іпотеки, за своїм розсудом та задовольнити за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі усі вимоги, передбачені Кредитним договором. У випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником умов Кредитного договору або іпотекодавцем умов цього Договору, іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки в порядку, визначеному Законом України „Про іпотеку".
За рахунок предмета іпотеки, який є предметом іпотеки за цим Договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за Кредитним договором в повному обсязі, що визначені на виконання цих вимог, а саме вимоги щодо: повернення отриманого кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; сплати нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитними коштами; сплати неустойки у випадках та розмірі, передбачених умовами Кредитного договору; відшкодування збитків, завданих порушенням умов Кредитного договору та/або Іпотечного договору; відшкодування всіх витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за Кредитним договором.
Звернення стягнення на предмет іпотеки в разі набуття іпотекодержателем права на звернення за вибором іпотекодержателя відбувається, серед іншого, за рішенням суду шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель письмово повідомляє іпотекодавця, з дотриманням вимог ст. 37 Закону України „Про іпотеку". Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя серед перелічених у п. 5.7 Договору, належить іпотекодержателю. (а.с. 18-25)
Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України)
Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
В разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.
Відповідно до положення статті 55 Закону України „Про Національний банк України", головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.
На підставі Постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року „Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ „Дельта Банк" (а.с. 45-47, 48-49)
Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", враховуючи рішення Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайт) платіжних систем від 27.02.2015 року № 72 щодо віднесення ПАТ „Дельта Банк" до категорії системно важливих банків, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 71 від 08.04.2015 року, яким внесено зміни до Рішення № 51 від 02.03.2015 року та продовжено дію тимчасової адміністрації в ПАТ „Дельта Банк" з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно. (а.с. 50)
Відповідно до частини 1, 2 статті 35 Закону України „Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей.
Правила статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 коментованої статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені коментованою статтею.
В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як роз'яснено у пункті 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.
Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до правової позиції, висловленої судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-124цс13: виходячи з положень частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.
Згідно роз'яснень пункту 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає до задоволення.
Згідно положення п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір", від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.
Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи, що позовна заява подана від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд присуджує до сплати відповідачкою на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 244,24 грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 11, 14, 526, 572, 607, 610, 625, 1046, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 12, 33, 35-37 Закону України „Про іпотеку", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 60, 208, 212-215, 223-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, -
Позов Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Визнати за ПАТ „Дельта Банк" право власності на квартиру загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею - 15,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 244 (три тисячі двісті сорок чотири) гривні 24 копійки.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.