АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Одинака О.О. Кулянда М.І.

При секретарі : Вівчарик Н.В.

За участі : представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - відділ ДВС Сторожинецького районного управління юстиції, приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Савчук Ю.В. про визнання недійсним договору дарування квартири від 28 грудня 2010 року, визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок, визнання недійсним договору між подружжям про визначення частки з даруванням ? частки домоволодіння за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - відділ ДВС Сторожинецького районного управління юстиції, приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Савчук Ю.В. про визнання дій такими, що унеможливлюють виконання рішення суду, визнання недійсним договору дарування квартири від 28.12.2010 року, визнання недійсним договору між подружжям про визначення частки з даруванням 1/2 частки домоволодіння від 28.12.2010 року, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,0517 га для ведення особистого селянського господарства від 28.12.2010 року, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,0100 га для обслуговування житлового будинку від 28.12.2010 року, посилаючись на наступне.

Рішенням Рівненського міського суду від 05.10.2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, СК «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, стягнуто на користь позивача 98 598 грн. 42 коп. матеріальної шкоди та судові витрати.

04.07.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сторожинецького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження під час проведення ского було встановлено, що боржник ОСОБА_3 не працює, заробітну плату не отримує, нерухомого майна не має.

28 грудня 2010 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 перейшло до сина відповідача - ОСОБА_7, також на підстав договору між подружжям про визначення часток з даруванням частки домоволодіння одним з подружжя іншому посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного

___________________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/1131/15 р. Головуючий у 1 інстанції: Пташник А.М.

Категорія : 19/21 Доповідач: Винту Ю.М.

нотаріального округу право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 перейшло до дружини відповідача - ОСОБА_6

28.12.2010 року також були укладені договори дарування земельних ділянок площею 0,0517 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,0100 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд.

Позивач вважає, такі дії по укладенню угод є умисними та вчиненими з метою уникнення відшкодування заподіяного матеріального збитку позивачу на виконання рішення Рівненського міського суду від 05.10.2012 року. Враховуючи родинні стосунки відповідачів, наміру створити правові наслідки за спірними договорами дарування співвідповідачі не мали, а лише сприяли у здійсненні протиправних дій ОСОБА_3, які полягали в уникненні відповідальності за скоєне правопорушення та приховані майна від конфіскації та реалізації.

Просив визнати дії такими, що унеможливлюють виконання рішення Рівненського міського суду від 05.10.2012 року, визнати недійсним договір дарування квартири від 28.12.2010 року, визнати недійсним договір між подружжям про визначення частки з даруванням 1/2 частки домоволодіння від 28.12.2010 року, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0517 га для ведення особистого селянського господарства від 28.12.2010 року та договір дарування земельної ділянки площею 0,0100 га для обслуговування житлового будинку від 28.12.2010 року, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову. Просив визнати договори дарування недійсними, так як вважає їх фіктивними, оскільки вони не мали на меті встановлення правових наслідків, були укладенні ОСОБА_3 зі своїми родичами з метою приховання майна на яке могло бути накладено стягнення. Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Зібраними по справі доказами встановлено, що 28.12.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був укладений договір дарування квартири загальною площею 58,80 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. 28.12.2010 року між подружжям - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 також було укладено договір про визначення часток у спільному майні з даруванням ? частки домоволодіння одним подружжям іншому, предметом якого була 1/2 ідеальної частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. 28.12.2010 року також були укладені договори дарування земельних ділянок площею 0,0517 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,100га для будівництва та обслуговування житлового будюжу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Дані договори посвідчено приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Савчук Ю.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Предметом договору відповідно до ст.718 ЦК України можуть бути і нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ст.719 ЦК України. Сторони у договорі дарування можуть бути фізичні особи, відповідно до ст.720 ЦК України.

Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого мана у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правової наслідки на момент вчинення правочину.

Доказів про фіктивність договорів дарування позивач та його представник суду першої інстанції не надали.

Доводи позивача, що дії по укладенню угод є умисними та вчиненні з метою приховання майна від опису та реалізації на виконання рішення суду від 05.10.2012 року, не знайшли свого підтвердження, оскільки оспорювані договори дарування були укладені 28 грудня 2010 року, а рішення суду ухвалене 05 жовтня 2012 року і набрало чинності 06 червня 2013 року.

Крім того, об'єкти нерухомості, які зазначені в позові, на момент вчинення оспорюваних правочинів не перебували під обтяженням, що визнано представником позивача та підтверджується текстами договорів, а тому відповідач ОСОБА_3 як власник майна мав право розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, як це передбачено ч.1 ст. 319 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Діючим законодавством України не забороняється родичам укладати будь-які правочини, в тому числі договори дарування між собою.

З текстів оспорюваних договорів дарування вбачається, що сторони підтвердили, що договори відповідають їх дійсним намірам і не носять характеру фіктивних, договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, волевиявлення кожного з них було вільним і відповідало внутрішній волі, про що свідчать: п. 11 договору дарування квартири; п.15 Договору між подружжям про визначення часток з даруванням 1/2 частки домоволодіння одним із подружжя іншому; п. 6 договору дарування земельної ділянки площею 0,0517 га; п.9 договору дарування земельної ділянки площею 0,100га .

Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка.

Як вбачається з п. 10 договору дарування квартири у присутності нотаріуса дарувальник передав обдарованому ключі від квартири і сторони усвідомили, що цим актом підтверджено передачу квартири обдарованому.

Як вбачається з п. 13 договору між подружжям про визначення часток, з даруванням 1/2 частки домоволодіння одним з подружжя іншому, у присутності нотаріуса дарувальник передав обдарованій ключі від домоволодіння і сторони усвідомили, що цим актом підтверджено передачу домоволодіння обдаровуваній.

Як вбачається з п. 19 договору дарування земельної ділянки площею 0,0517 га обдарованій був виданий примірник договору дарування, що має силу оригіналу.

Як вбачається з п. 20 договору дарування земельної ділянки площею 0,1000 га обдарованій був виданий примірник договору дарування, що має силу оригіналу.

Обдаровані зареєстрували право власності на квартиру та домоволодіння за собою, крім того, ОСОБА_6 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки на підставі договорів дарування цих ділянок.

Таким чином, зібраними по справі доказами доведено, що на виконання оспорюваних правочинів було передано майно, і такі правочини не можуть бути кваліфіковані як фіктивні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили , що ОСОБА_6 проживає в подарованому їй будинку, використовує за призначенням земельні ділянки, що також спростовує твердження про фіктивність договорів дарування.

Згідно с. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем та його представником не доведено факт порушення прав позивача ОСОБА_5 укладеними договорами дарування, оскільки як дарувальником так і обдарованими були здійсненні усі дії щодо укладення та виконання вказаних договорів.

27.05.2010р. постановою Рівненського міського суду ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення за скоєння ДТП 09.03.2010 року під час якої було завдано матеріальної шкоди позивачу.

01.11.2010р. позивач звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП в якому просив накласти арешт на майно ОСОБА_3

13.12.2010р. суддею Рівненського міського суду Кучиною Н.Г. було винесено ухвалу про відкриття Провадження по вищевказаній справі №2-13694/10.

Тільки 11.01.2011р. під час чергового судового засідання по справі №2-13694/10 суддею було вирішено питання щодо накладення арешту на майно ОСОБА_3 (ухвала про забезпечення позову від 11.01.2010р.).

Таким чином зібраними по справі доказами встановлено, що Рівненським міським судом після отримання позову ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди завданої під час ДТП 09.03.2010р. не було розглянуто заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову з 01.11.2010р. до 11.01.2011р.

Таким чином ніяких заборон, щодо відчуження належного відповідачу ОСОБА_3 на праві власності майна на час укладання оспорюваних договорів дарування не було.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України, позивач не надав суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження порушення відповідачем ОСОБА_3 під час укладання оспорюваних договорів дарування його прав на зазначене майно.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального й процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: