У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Ірпінської міської ради Київської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання дій незаконними, визнання незаконними рішень та скасування державної реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з метою безоплатного отримання у власність земельної ділянки він звернувся до Ірпінської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1) в межах норм безоплатної приватизації. Позивач вказує, що протягом тривалого часу від Ірпінської міської ради він отримував лише формальні відписки, однак жодного рішення, передбаченого ст. 118 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_725/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1> відповідачем прийнято не було. Разом з тим, рішенням Ірпінської міської ради від 21 лютого 2013 року виданий дозвіл на розробку землевпорядної документації на цю ж земельну ділянку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Рішенням сесії від 13 вересня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано їх у власність цим відповідачам. Вважає, що Ірпінська міська рада порушила вимоги ст. 118 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_725/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1> щодо встановленого порядку надання у власність земельних ділянок, оскільки на спірній земельній ділянці ним було у 2005 році розпочато будівництво господарської будівлі, яке завершене у 2006 році. З огляду на зазначене, просив визнати дії Ірпінської міської ради щодо розгляду його заяви від 06 лютого 2013 року незаконними; зобов'язати Ірпінську міську раду розглянути його заяву від 06 лютого 2013 року на найближчій сесії; визнати незаконними рішення Ірпінської міської ради від 21 лютого 2013 року та від 13 вересня 2013 року; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, житлових будівель і споруд по АДРЕСА_2 у м. Ірпені; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, житлових будівель і споруд по АДРЕСА_3

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії Ірпінської міської ради Київської області щодо розгляду заяви ОСОБА_4 від 06 лютого 2013 року та зобов'язано Ірпінську міську раду Київської області розглянути заяву ОСОБА_4 від 06 лютого 2013 року на найближчій сесії.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В частині задоволення позову судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із недоведеності позивачем порушення його прав.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук