Справа № 152/2044/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 лютого 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового

засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

встановив:

13.11.2014 року ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом, в якому просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, зокрема договору іпотеки без номера від 29.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі керуючого Шаргородським відділенням Вінницької філії ЗАТ КБ «ПриватБанк», шляхом виключення відповідних записів про заборону відчуження будинку АДРЕСА_1 Шаргородського району Вінницької області, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, які були внесені 30.09.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4

В обґрунтування позову ОСОБА_3, що діє в інтересах позивача ОСОБА_2, зазначила, що 29.09.2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі керуючого Шаргородським відділенням Вінницької філії було укладено договір іпотеки б/н, за яким передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок за АДРЕСА_1 Вказаний договір іпотеки складено письмово, машинописним текстом на аркушах паперу формату А4, він підписаний сторонами та засвідчений печаткою Шаргородського відділення Вінницької філії ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», ст. 577 ЦК України, договір іпотеки підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ст. 220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Позивач не ухилявся від нотаріального посвідчення означеного договору, оскільки добровільно підписав договір іпотеки. Натомість відповідачем не дотримано передбаченої законом форми договору іпотеки, тобто співробітники банку навіть не намагалися вчинити всіх необхідних дій для нотаріального посвідчення договору іпотеки, а виклали договір на чистому аркуші та засвідчили його печаткою відділення банку.

Нотаріальне посвідчення договору іпотеки здійснюється відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно із п.5 якої тексти договорів викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків.

Таким чином, вважає, що оскаржуваний договір іпотеки було укладено без дотримання форми договору, зокрема з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення.

Вважає, що договір іпотеки б/н від 29.09.2008 рок між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі керуючого Шаргородським відділенням Вінницької філії ЗАТ КБ «ПриватБанк», за яким передано в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок за АДРЕСА_1 Шаргородського району Вінницької області, укладений в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення - є нікчемним і не потребує визнання його таким в судовому порядку. На підставі вказаного договору 30.09.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 накладено заборону відчуження будинку за АДРЕСА_1 Шаргородського району Вінницької області, чим порушено права позивача.

Тому, підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину.

В судовому засіданні 12.01.2015 року представник позивача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 19.08.2014 року (а.с.6), позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на ті самі обставини, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що договір іпотеки, укладений між позивачем та відповідачем 29.09.2008 року, є нікчемним в силу того, що вказаний договір нотаріально не посвідчений. Позивач від нотаріального посвідчення означеного договору не ухилився, так як добровільно підписав договір іпотеки, проте, відповідач, підготувавши договір, ухилився від його нотаріального посвідчення. Нікчемний договір іпотеки від 29.09.2008 року є недійсним через невідповідність його вимогам закону, тому не потребує визнання його таким в судовому порядку. Проте, відповідно до вимог ст.ст.215, 216 ЦК України, слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, вказаного договору іпотеки, оскільки за договором іпотеки нотаріусом внесено обтяження до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо належного позивачу будинку АДРЕСА_1 Шаргородського району Вінницької області, що порушує права позивача на володіння та розпорядження його власністю. У зв'язку із наведеним просить позов задовольнити і застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, зокрема договору іпотеки без номера від 29.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі керуючого Шаргородським відділенням Вінницької філії ЗАТ КБ «ПриватБанк», шляхом виключення відповідних записів про заборону відчуження будинку АДРЕСА_1 Шаргородського району Вінницької області, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, які були внесені 30.09.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Представник відповідача Сауляк Є.В., що діє на підставі довіреності від 24.04.2013 року за №1240-О, в судовому засіданні 12.01.2015 року позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, зсилаючись на те, що дійсно між позивачем та відповідачем 29.09.2008 року було укладено договір іпотеки б/н в забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитними договором від 29.09.2008 року №VIS0GR. Саме позивач ОСОБА_2 ухилився від нотаріального посвідчення договору іпотеки, оскільки п.26 означеного Договору передбачено, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації у випадках порушення позичальником, тобто ОСОБА_2, будь-яких зобов'язань за кредитним договором щодо сплати грошових коштів. З цією метою в перший робочий день місяця, наступного за тим, в якому відбулося порушення умов кредитного договору щодо сплати грошових коштів, позивач повинен був о 10 годині прибути в юридичний департамент ПриватБанку в м. Дніпропетровськ, зареєструватися в журналі відвідувачів. Відсутність даних іпотекодавця в журналі реєстрації у відповідний день є доказом відмови іпотекодавця від нотаріального посвідчення договору іпотеки. Також, позивач зсилається на те, що обтяження, зокрема, заборона на відчуження будинку АДРЕСА_1, що внесена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 30.09.2008 року до ЄДР заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, здійснена на підставі договору іпотеки без номера від 29.09.2008 року, що не відповідає дійсності, так як такий запис про обтяження зроблено нотаріусом на підставі кредитного договору. Оскільки підставою обтяження є кредитний договір, а не договір іпотеки, вважає, що взагалі відсутній предмет спору.

В судове засідання, призначене на 04.02.2015 року, позивач, його представник та представник відповідача не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та відсутності позивача (а.с.78-82).

Враховуючи, що в судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представники позивача та відповідача заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності і відсутності позивача, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд встановив факт укладення 29.09.2008 року договору кредиту № VIS0GR між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.71,72), та ОСОБА_2 (а.с.73-77).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 підписав означений договір кредиту, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до п.8.1. кредитного договору, банк надає позичальникові кредитні кошти в сумі 60000 грн. на капітальний ремонт та 1800 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, на строк з 29.09.2008 року по 29.09.2018 року включно, шляхом видачі готівки через касу, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 2,33% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми кредиту у момент надання кредиту.

Також, судом встановлено, що 29.09.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки без номера, відповідно до п.1. та п.33.3. якого іпотекодавець ОСОБА_2 надає в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 45,40 кв.м., житловою площею 38,90 кв.м., який знаходиться на АДРЕСА_1 Шаргородського району і належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2008 року (а.с.11-17).

Факт належності позивачу предмету іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу від 17.01.2008 року (а.с.69-70).

Пунктом 2. та п.33.3. договору іпотеки встановлено, що іпотекою забезпечується виконання іпотекодавцем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ним та іпотекодержателем.

Термін дії договору - до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (п.28. договору іпотеки).

Пунктом 26. договору іпотеки встановлено, що сторони домовилися, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації у випадку порушення позичальником за кредитним договором будь-яких зобов'язань щодо сплати грошових коштів відповідно до умов кредитного договору. З цією метою в перший робочий день місяця, наступного за тим, в якому відбулося порушення умов кредитного договору щодо сплати грошових коштів, - іпотекодавець зобов'язується о 10.00 годині прибути в юридичний департамент ПриватБанку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 і зареєструватися в журналі відвідувачів юридичного департаменту. Відсутність даних іпотекодаця в журналі відвідувачів у відповідний день є доказом відмови іпотекодавця від нотаріального посвідчення договору іпотеки.

Пунктом 32. договору іпотеки встановлено, що договір підлягає нотаріальному посвідченню. З моменту укладення нотаріус накладає заборону на відчуження предмету іпотеки.

Проте, судом встановлено, що договір іпотеки від 29.09.2008 року підписаний сторонами, укладений в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений.

Частиною 1 ст.209 ЦК України (в редакції, що існувала на час укладення договору іпотеки) встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Проте, відповідно до ст.18 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, що існувала на час укладення договору іпотеки), іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, ЗУ «Про іпотеку» передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення договору іпотеки. Проте, сторони договору не дотрималися вимоги законодавства про обов'язкове нотаріальне посвідчення договору іпотеки.

При цьому, ЗУ «Про іпотеку» не встановлено, що особи, які укладають договір іпотеки, мають право пов'язувати нотаріальне посвідчення договору з настанням певної обставини, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, тобто відкладальної обставини, якою в п.26 договору іпотеки, укладеного між сторонами, зазначено порушення ОСОБА_2 будь-яких зобов'язань щодо сплати грошових пунктів за договором кредиту.

Частиною 1 ст.203 ЦК України (в редакції, що існувала на час укладення договору іпотеки) передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Крім того, відповідно до ст.ст.204, 215 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним, а недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

До того ж, ст.220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Таким чином судом встановлено, що договір іпотеки б/н від 29.09.2008 року, що укладений між позивачем та відповідачем, є нікчемним.

Пунктом 32. означеного договору іпотеки встановлено, що з моменту його укладення нотаріус накладає заборону на відчуження предмету іпотеки.

Відповідно до інформації Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 07.11.2014 року (а.с.8), до Державного реєстру іпотек відомості про обтяження об'єкта нерухомого майна: будинку за АДРЕСА_1 Вінницької області не вносилися.

У Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 30.09.2008 року за №7992306 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстровано обтяження щодо об'єкта нерухомого майна: будинку за АДРЕСА_1 Вінницької області, власником якого є позивач ОСОБА_2 Тип обтяження - заборона на нерухоме майно (а.с.8).

Проте, як вбачається з інформації, підставою цього обтяження є не договір іпотеки без номера від 29.09.2008 року, укладений між позивачем та відповідачем, а кредитний договір №VIS0GR між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 (а.с.8).

Пунктом 2.3.15. кредитного договору №VIS0GR, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 встановлено, що банк має право накласти заборону на нерухомість позичальника, яка належить йому на праві власності і вказана в п.8.3., шляхом внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна з моменту підписання кредитного договору (а.с.74).

В п.8.3. кредитного договору №VIS0GR нерухомістю позичальника, на яку банк має право накласти заборону, зазначено будинок за АДРЕСА_1 Вінницької області, загальною площею 45,40 кв.м., власником якого є позивач ОСОБА_2 (а.с.75).

Отже, за обставин, встановлених у справі, відсутні підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору іпотеки б/н від 29.09.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем, встановлені ст.216 ЦК України, оскільки підставою заборони відчуження належного позивачеві нерухомого майна є не договір іпотеки, а кредитний договір.

Доказів визнання в судовому порядку кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, недійсним в цілому чи його певних пунктів представником позивача в судовому засіданні не представлено.

Таким чином, суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого цивільного права, оскільки його право власності на належне йому нерухоме майно не порушено договором іпотеки б/н від 29.09.2008 року, так як заборона на відчуження внесена до ЄДР заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі договору кредиту.

Встановленим судом фактам відповідають цивільно-правові відносини щодо недійсності правочинів та захисту права власності шляхом застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, ЦК України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 4 ст.203 ЦК України (в редакції на час укладення договору іпотеки) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства… Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч.1 ст.206 ЦК України).

За правилами ст.208 ЦК України правочини між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 ЦК України.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ч.1 ст.576 ЦК України).

Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню (ч.1 ст.577 ЦК України).

Статтею 18 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, що існувала на час укладення договору іпотеки), передбачено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України).

Виходячи з вимог ч.2 ст.215 та з роз'яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним лише за рішенням суду.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю… Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою (ч.ч.1,5 ст.216 ЦК України).

Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, ствердження представника відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Сауляка Є.В. про те, що при вирішенні питання про нотаріальне посвідчення договору іпотеки б/н від 29.09.2008 року, сторони повинні регулюватися п.26. цього договору, яким передбачено відкладальну обставину для здійснення нотаріального посвідчення, зокрема, порушення позичальником зобов'язань про сплату грошових коштів відповідно до договору кредиту.

Ці ствердження представника відповідача, на думку суду, є помилковими з огляду на вимоги ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, що існувала на час укладення договору іпотеки), якою передбачено укладення договору іпотеки у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням.

При цьому суд також вважає помилковим ствердження представника позивача про необхідність застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, незалежно від підстав для обтяження, яке застосовано до нерухомого майна ОСОБА_2, оскільки кредитний договір від 29.09.2008 року за №VIS0GR не є нікчемним, не визнаний в судовому порядку недійсним, його недійсність не встановлена законом, і, крім того, оспорювання наслідків цього договору не є предметом заявленого позову.

Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що права та охоронювані законом інтереси позивача ОСОБА_2 на мирне володіння та розпорядження своїм майном (будинком АДРЕСА_1), передбачене ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - не порушені відповідачем, оскільки підставою для обтяження і накладення заборони на це майно є не договір іпотеки, а кредитний договір, тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст.3, 6, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.202, 203, 205, 206, 208, 215, 216, 220, 575, 576, 577 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя