20.07.2015 Справа № 638/3003/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року Дзержинський районний суд м.Харкова

У складі- головуючого судді Наумової С.М.

секретаря Абсалямової А.Р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

В С Т А Н О В И В :

05.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики :90 250 грн 00 коп,, проценти за прострочення зобов*язання по договору позики у сумі 7671 грн 30 коп , усього 97 921 гр 30 коп , а також судовий збір у сумі 979 грн 21 коп та 121 грн 80 коп ,витрати пов*язані з наданням юридичної допомоги у сумі 500 гр усього 99522 грн 31 коп.

10.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним від 12 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, щодо позики грошових коштів в сумі 2500,00 доларів США .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги , в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просив відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав , в задоволенні позову просив відмовити.Зустрічний позов ОСОБА_2 просив задовольнити.

Суд , вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , прийшов до наступного.

Судом встановлено : 12 березня 2011 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2500 доларів США, про що він написав йому розписку ( а.с. 4)

Згідно вказаної розписки відповідач зобов*ячався повернути грошові кошти в період з 05 березня по 05 травня 2012 року , тобто до 05 травня 2012 року, однак своїх зобов*язань не виконав.

Причини невиконання таких зобов*язань правового значення для позики не мають.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі , якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян , а у випадках , коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач надав до суду розписку від 12.03.2011 року, згідно якої ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 суму еквівалентну 2500 доларів США та зобов*ячався до 05.05.2012 року повернути грошові кошти.

Відповідач не виконав своїх зобов*язань.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів , їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до офіційного курсу «Приват Банк» від 25.02.2015року, 1 долар США

дорівнює 36,10 української гривні. Таким чином, на цей час заборгованість відповідача в сумі 2500 доларів і складає 90тис.250грн.

Згідно ч.1ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

На підставі вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений говором або законом.

Тому відповідач крім повернення боргу у сумі 90тис.250грн. Зобов'язаний сплатити 3% (три проценти) річних від простроченої суми боргу за порушенн

зобов'язання по договору позики.

Сума боргу складає 90тисяч 250грн., за 2 роки і 10 місяців несплати боргу відподач повинен сплатити проценти у сумі 4104грн.33коп. (90тис.250грн. х 3%= 2707 грн50коп. в рік х 2 роки = 5415грн.+ за 10 місяців - 2256грн.ЗОк. =7671грн.30коп.( 2707грн.50коп. : 12місяців= 225грн.63коп. на місяць х 10 місяців = 2256грн.30коп)., всього процентів 7671 грн 30 коп, з 05 травня 2012 року по 05 березня 2015 року), усього сума боргу складає 97 921 грн 30 коп.

Вказана сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2

Окрім того ,у відповідності до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача витрати позивача по сплаті судового збору у сумі 979 гр21 коп ,що підтверджується квитанцією, а також за надання правової допомоги у сумі 500 грн,що підтверджується квитанцією про сплату , усього . 99400 грн 51 коп.

Сума 121 гр 80 коп не стягується з відповідача , оскільки суд відмовив у забезпеченні позову.

Що стосується зустрічного позову про визнання правочину недійсним від 12 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, щодо позики грошових коштів в сумі 2500,00 доларів США

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК Укрїни суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1,2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч 1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог , які встановлені частинами першою-третьою , п*ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом , але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах , встановлених законом , такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин)

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства , а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин , повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі , встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків , що обумовлені ним. Правочин , що вчиняється батьками ( усиновлювачами) , не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В зустрічному позові ОСОБА_2 вказує , що на початку 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була досягнена домовленість щодо передачі від ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 акцій Закритого акціонерного товариства «Патентно-інноваційний центр» у кількості 50 шт. (п'ятдесят), які на той час знаходились у власності ОСОБА_1 Сторони домовились, що за таку передачу акцій ОСОБА_2 буде повинен сплати на користь ОСОБА_1 грошову винагороду, яка еквівалентна 27500,00 дол. США (двадцять сім тисяч п'ятсот доларів США). Грошова винагорода повинна була бути сплачена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 після продажу акцій ОСОБА_2 третім особам. Додатково ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовились, що уразі, якщо ОСОБА_2 зможе згодом продати акції ЗАТ «Патнетно-інноваційний центр» за високою ринковою ціною, яка значно буде перевищувати розмір винагороди, яку ОСОБА_2 повинен сплатити ОСОБА_1, то ОСОБА_2 додатково виплатить на користь ОСОБА_1 20000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.).

На вимогу ОСОБА_1 сторони домовились та здійснили оплатну передачу акцій від ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 наступним чином: 04 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір дарування акцій ЗАТ «Патнетно-інноваційний центр», за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 45 (сорок п'ять) акцій. Договір був посвідчений приватним Нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 04 березня 2008 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язання перед ОСОБА_1 щодо грошового винагородження за передані акції сторони уклали 04 березня 2008 року Договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у власність грошові кошти у розмірі 63125,00 грн. (шістдесят три тисячі сто двадцять п'ять грн. 00 коп.), що є еквівалентом 12500,00 дол. США (дванадцять тисяч п'ятсот дол. США), а ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_1 вищевказану суму.

Натомість передачі коштів за Договором позики від ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 не відбувалось, а договір укладався з метою документально оформити обов'язок щодо передачі від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів еквівалентних 12500,00 дол. США у якості часткової оплати винагороди за передачу акцій, як це зазначалось вище.

Додатково 05 березня 2008 року ОСОБА_2 була дана на ім'я ОСОБА_1 розписка, відповідно до умов якої ОСОБА_2 зобов'язався сплатити на користь ОСОБА_1 суму еквівалентну 15000,00 дол. США (п'ятнадцять тисяч доларів США) після продажу належного ОСОБА_2 пакету акцій ЗАТ «Патентно-інноваційний центр». Таким чином, сторонами документально було оформлено грошове зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 на загальну суму, що еквівалентна 27500,00 дол. США (двадцять сім тисяч п'ятсот доларів США). 07 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, було укладено Договір дарування акцій ЗАТ «Патентно-інноваційний центр», за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 5 (п'ять) акцій. Таким чином, загалом ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 акції ЗАТ «Патентно-інноваційний центр» у кількості 50 (п'ятдесят) штук, що відповідало попереднім домовленостям сторін.

Згодом ОСОБА_2 акції ЗАТ «Патентно-інноваційний центр» були продані.

03 вересня 2010 року ОСОБА_2 були виконані зобов'язання перед ОСОБА_1 за так званим «Договором позики» від 04 березня 2008 року, а саме сплачено на користь ОСОБА_1 63125,00 грн. (шістдесят три тисячі сто двадцять п'ять грн.. 00 коп.), що є еквівалентом 12500,00 дол. США. З боку ОСОБА_1 в свою чергу була дана розписка щодо отримання грошових коштів та щодо відсутності будь-яких претензій, яка була надрукована на Договорі позики від 04 березня 2008 року, а підпис ОСОБА_1 був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4

04 березня 2011 року на виконання положень розписки від 05 березня 2008 року ОСОБА_2 було сплачено на користь ОСОБА_1 суму еквівалентну 15000,00 дол. США (п'ятнадцять тисяч доларів США), про що з боку ОСОБА_1 була дана розписка, у якій він зазначив, що грошові кошти отримав та ніяких претензій до ОСОБА_2 з цього приводу немає . Натомість ОСОБА_1 після отримання належної йому суми, що еквівалентна 27500,00 дол. США (двадцять сім тисяч п'ятсот дол. США) почав витребовувати виплатити йому додаткових 20000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.), які, як зазначено вище ОСОБА_2 зобов'язався виплатити на користь ОСОБА_1 у разі продажу ОСОБА_2 акцій ЗАТ «Патентно-інноваційний центр» за високою ринковою ціною.

Позивач ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні , що мав стосунки з відповідачем ОСОБА_2 щодо продажу , дарування акцій ЗАТ «Патентно-інноваційний центр» , укладались з цього приводу вказані договори Також укладався договір позики між сторонами, але всі ці обставини відбувались з 2008 року і по 2010 рік. Дійсно ОСОБА_1 писав розписку ОСОБА_2 від 04.03.2011 року про те , що не має претензій по суті розписки , виданої відносно домовленостей по продажу акцій ЗАТ «Патентно-інноваційний центр»на суму 15 000 доларів США , виданої їм 05.03.2008 року.

Але це не стосується розписки від 12 березня 2011 року, де ОСОБА_2 зайняв у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2500 доларів США. Ця розписка грошова , які передавались відповідачу і не стосується акцій ЗАТ «Патентно-інноваційний центр», розрахунки по яким завершились.

Представник відповідача за основним позовом і представник позивача за зустрічним позовом не надав доказів , що ніяких грошових коштів з боку ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 за розпискою від 12 березня 2011 року не передавалось. А також , що розписка була видана лише як зобов*язання сплати ОСОБА_2 в майбутньому на користь ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 20000 грн.

Таким чином , суд вважає , що розписка від 12 березня 2011 року є грошова , про додаткові грошові винагороди за продаж акцій в розписці жодного слова не написано. Що свідчить про те , що ця розписка акцій не стосується.

Також ОСОБА_2 вказував у позові , що ОСОБА_1 погрожував йому своїми знайомствами в органах прокуратури , внутрішніх справ та служби безпеки України , які можуть спричинити ОСОБА_2 певні складнощі.

Але вказане спростовується , тим , що за весь час , а саме з 12 березня 2011 року ОСОБА_2 зі скаргами на дії ОСОБА_1 не поскаржився до відповідних органів з приводу погроз ОСОБА_1, коли б це було в дійсності. Доказів з цього приводу до суду не надано.

За захистом своїх інтересів ОСОБА_1 звернувся до суду лише 05 березня 2015 року.

Таким чином , враховуючи викладене , суд вважає , що підстав для визнання правочину недійсним від 12 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, щодо позики грошових коштів в сумі 2500,00 доларів США - не має і у його задоволенні суд відмовляє.

Позовні вимоги ОСОБА_5 суд задовольняє у сумі 99400 грн 51 коп.

Керуючись ст. 10 , 11,60 ,88 ,209, 212-218 ЦПК України ,ст..525,526,530,1046-1050, 203 ,215 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики 90 250 грн 00 коп, проценти за прострочення зобов*язання по договору позики у сумі 7671 грн 30 коп , усього 97 921 гр 30 коп , судовий збір у сумі 979 грн 21 коп ,витрати пов*язані з наданням юридичної допомоги у сумі 500 гр усього 99400 грн 51 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним від 12 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, щодо позики грошових коштів в сумі 2500,00 доларів США - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Суддя С.М. Наумова.