Справа № 367/6576/14 Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/1531/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський
Категорія 1 03.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-сіті» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-сіті», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мьолі-Інвест-Україна» про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та у відповідності до норм ст. ст. 5, 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст. ст. 512-519 ЦК України просив визнати за ним право власності на квартири у житловому будинку по вулиці Пономарьова, 26, корп. 1 у смт. Коцюбинське Київської області.

Також позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій, з урахуванням уточнень, просив накласти арешт на квартири №№41, 45, 129, 140, 144, 148, які розташовані в житловому будинку по АДРЕСА_1. В обґрунтування заяви зазначив, що ТОВ «Аверс-Сіті» здійснюються постійні дії щодо відчуження спірних квартир будь-якими способами, а саме укладенням договорів уступки майнових прав щодо спірних квартир, попередніх договорів купівлі-продажу з фізичними та юридичними особами з передачею їм документів на спірні квартири для визнання права власності в судовому порядку. Таким чином, існує висока ймовірність відчуження спірних квартир іншим особам. Неприйняття судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірні квартири надасть можливість ТОВ «Аверс-Сіті» безперешкодно розпоряджатися ними, що в подальшому ускладнить або взагалі унеможливить виконання судового рішення.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2014 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт у вигляді заборони відчуження на квартиру №41, розташовану в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1. Накладено арешт у вигляді заборони відчуження на квартиру №45, розташовану в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1. Накладено арешт у вигляді заборони відчуження на квартиру №129, розташовану в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1. Накладено арешт у вигляді заборони відчуження на квартиру №140, розташовану в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1. Накладено арешт у вигляді заборони відчуження на квартиру №144, розташовану в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1. Накладено арешт у вигляді заборони відчуження на квартиру №148, розташовану в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ТОВ «Аверс-Сіті» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду як незаконну та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем не доведено того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення, а також не надано доказів того, що існує реальна загроза невиконання судового рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 є невмотиваними, а із поданих доказів не вбачається можливості прийняття судом рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття даного способу забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2006 року у друкованих засобах масової інформації було опубліковано інформацію про випуск облігацій ТОВ «Регіональні будівні інвестиції».

26 липня 2007 року між ТОВ «Мьолі-Інвест-Україна» та ЗАТ «Компанія управління активами та адміністрування пенсій фондів «Наші інвестиції», що діяло в інтересах та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Житло та інвестиції» були укладені договори купівлі-продажу іменних безпроцентних цільових облігацій ТОВ «Регіональні будівні інвестиції».

03 серпня 2007 року між ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» та ТОВ «Мьолі-Інвест-Україна» було укладено договори бронювання об'єктів нерухомості, відповідно до яких за останнім були закріплені, зокрема, спірні квартири.

31 липня 2008 року придбані облігації ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» були зараховані на рахунок ТОВ «Мьолі-Інвест-Україна». Згідно платіжних доручень у серпні 2008 року ТОВ «Мьолі-Інвест-Україна» виконало свої зобов'язання з оплати та перерахувало на рахунок ЗАТ «Компанія управління активами та адміністрування пенсій фондів «Наші інвестиції» за придбані цінні папери 2 952 331 грн.

У зв'язку з настанням строку погашення облігацій 29 серпня 2008 року ТОВ «Мьолі-Інвест-Україна» перерахувало їх на рахунок ТОВ «Регіональні будівні інвестиції», однак останнє не виконало своїх зобов'язань щодо введення квартир в експлуатацію 454 квартирного будинку №26 по вулиці Пономарьова в смт. Коцюбинське Київської області та передачі квартир у власність ТОВ «Мьолі-Інвест-Україна».

З кінця травня 2009 року функції забудовника стало виконувати ТОВ «Аверс-Сіті» і на підставі рішенням господарського районного суду Київської області за ним визнано право власності на частину активів Пайового венчурного інвестиційного фонду «Житло та інвестиції».

01 липня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Аверс-Сіті» та його учасниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» був укладений договір про надання гарантій.

ТОВ «Мьолі-Інвест-Україна» неодноразово зверталося до ТОВ «Аверс-Сіті» з вимогою про передачу йому у власність проінвестовані квартири шляхом переукладення договорів та підписання актів передачі квартир у власність, проте відповідач не надав жодної відповіді на звернення.

05 вересня 2014 року ТОВ «Мьолі-Інвест-Україна» передало ОСОБА_1 право вимоги до ТОВ «Аверс-Сіті» на підставі договору про відступлення права вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені Кодексом заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. п. 1,2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти дії.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами позивача.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року передбачено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність.

Накладення арешту на квартири жодним чином не впливає на господарську діяльність ТОВ «Аверс-Сіті», оскільки не позбавляє його права вільно володіти і користуватися майном.

Оскільки між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна і ОСОБА_1 ставить питання про визнання за ним права власності на спірні квартири, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про накладення арешту на квартири, так як невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Посилання апелянта на невмотивованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, так як рішення у справі не ухвалювалося, а давати оцінку заявленим позивачем вимогам суд апеляційної інстанції може лише після розгляду справи по суті у суді першої інстанції.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 151-152, 303-304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-сіті» відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.О. Фінагєєв