Справа № 461/1947/14 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/2912/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

без участі сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

встановила:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_5 спростувати недостовірну інформацію відносно нього, яка викладена на сайті Інтернет - видання та в скарзі від 21.10.2011 року на ім'я голови Державної податкової служби України ОСОБА_6 шляхом написання заяви від свого імені на ім'я керівництва Державної податкової служби України з текстом спростування скарги; стягнути в його користь 500 000 гривень моральної шкоди.

Оскарженим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, яка порочить гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_4 та викладена у скарзі від 21.10.2011 року на ім'я Голови Державної податкової служби України ОСОБА_6 за підписом ОСОБА_2, шляхом написання заяви від свого імені на ім'я керівництва Державної податкової служби України з наступним текстом спростування: "Даним листом спростовую наступні відомості, викладені у скарзі від 21.10.2011 року на ім'я Голови Державної податкової служби України ОСОБА_6, як такі, що не відповідають дійсності: "Начальнику управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п.ОСОБА_4 захотілося "кришувати"мій бізнес та отримувати від цього наживу"; "Приблизно в листопаді-грудні 2010 року до мене звернувся працівник управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_11 та повідомив про те, що начальник управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_11 володіє певною інформацією відносно мого бізнесу, мого підприємства та всіх (в т.ч. валютних) рахунків і підприємства, і моїх особистих. Він також звернув мою увагу на те, що п. ОСОБА_4 зможе "кришувати" мій бізнес, якщо я на це погоджуся. Однак, я відмовився на пропозицію п. ОСОБА_11"; "В УБОЗ УМВС України у Івано-Франківській області працює син начальника управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_4 - ОСОБА_7, за допомогою якого ОСОБА_4 власне і почав мститися мені за те, що я не погодився з ним співпрацювати" не пізніше одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Зобов'язано ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, яка порочить гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_4 та викладена на наступних сайтах:

- http://malakava.com з наступним текстом спростування: "Даною статтею спростовую наступні відомості, викладені у статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 року "ІНФОРМАЦІЯ_2", як такі, що не відповідають дійсності: "До ОСОБА_2 звернувся працівник служби внутрішньої безпеки податкової поліції Івано-Франківська. Він мені пояснив, що є могутня людина ОСОБА_4, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме мене "під крило";

- http://ord-ua.com з наступним текстом спростування: "Даною статтею спростовую наступні відомості, викладені у статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 року "Співробітники УБОЗу перетворилися на звичайних рекетирів і вимагають плату за "дах"і спокійне життя?", як такі, що не відповідають дійсності: "До ОСОБА_2 навесні прийшов співробітник внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області з пропозицією допомогти з вирішенням якихось проблем. ОСОБА_2 стверджує, що працівник внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області пояснив йому, що є могутня людина ОСОБА_4, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме мене "під крило";

- http://firtka.if.ua, http://ifportal.net з наступним текстом спростування: "Даною статтею спростовую наступні відомості, викладені у статті від ІНФОРМАЦІЯ_3 року під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_4", як такі, що не відповідають дійсності: "До ОСОБА_2 звернувся працівник служби внутрішньої безпеки податкової поліції Івано-Франківська. Він мені пояснив, що є могутня людина ОСОБА_4, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме мене "під крило"не пізніше одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, несправедливим, упередженим, таким, що ухвалене з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права. Звертає увагу суду на той факт, що в матеріалах справи наявна заява від позивача у якій він відмовився від позовної вимоги про стягнення в його користь з відповідача моральної шкоди і просив таку позовну вимогу не розглядати. Однак, суд першої інстанції на вказану заяву уваги не звернув. Вказує, що судом було порушено процесуальні норми закону та не було залучено до участі по даній справі в якості співвідповідачів редакції Інтернет-сайтів на яких і було розміщено інформацію про позивача. Крім того, апелянт посилається на п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", згідно якого позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнової права.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судових повісток. Хоча представник позивача ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_2 подали клопотання про відкладення розгляду справи, однак належними письмовими доказами їх не обґрунтували, а тому колегія суддів вважає що ці клопотання слід відхилити. З врахуванням цих обставин відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити у відсутності сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Статтею 269 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту.

Види особистих немайнових прав, перелік яких не є вичерпним, визначений статтею 270 ЦК України.

Одними із таких прав є право на повагу до гідності та честі особи та право на недоторканість ділової репутації.

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3,28).

Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації(ст.299 ЦК України).

Згідно із ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Судом встановлено, що 21.10.2011 року ОСОБА_2 подана скарга на ім'я Голови ДПА України в якій міститься вказана інформація. В абзаці 5 скарги ОСОБА_2 стверджував, що "Начальнику управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_4 захотілося "кришувати" мій бізнес та отримати від цього наживу".

В абзаці 6 вказаної скарги відповідач стверджував, що "Приблизно у листопаді-грудні 2010 року до мене звернувся працівник управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_11 та повідомив про те, що начальник управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_4 володіє повною інформацією відносно мого бізнесу, мого підприємства та всіх (в т.ч. валютних) рахунків і підприємств, і моїх особистих. Він також звернув мою увагу на те, що п. ОСОБА_4 зможе "кришувати" мій бізнес, якщо я на це погоджуся. Однак, я відмовився на пропозицію п. ОСОБА_11".

В абзаці 8 ОСОБА_2 стверджував, що "В УБОЗ УМВС України в Івано-Франківській області працює син начальника управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області п. ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , за допомогою якого ОСОБА_7 власне і почав мститися мені за те, що я не погодився з ним співпрацювати".

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сайті http://malakava.com та ІНФОРМАЦІЯ_3 року на сайтах http://firtka.if.ua, http://ifportal.net у статті під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" вказав: "До мене звернувся працівник служби внутрішньої безпеки податкової поліції Івано-Франківська. Він мені пояснив, що є могутня людинаОСОБА_4, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме мене "під крило".

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 на сайті http://ord-ua.com у статті під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_5", вказав: "До ОСОБА_2 навесні прийшов співробітник внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області з пропозицією допомогти з вирішенням якихось проблем. ОСОБА_2 стверджує, що працівник внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області пояснив йому, що є могутня людина ОСОБА_4, який є начальником управління внутрішньої безпеки податкової міліції в Івано-Франківській області, і він візьме мене "під крило" .

Задовольняючи позов частково районний суд виходив з того, що спірна інформація викладена відповідачем, не відповідає дійсності, викладена частково в образливій формі із звинуваченнями у порушенні норм чинного законодавства, не підтверджена жодними достовірними доказами, порушує право позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації і ставить під сумнів набуту ним суспільну оцінку його ділових і професійних якостей при виконанні службових обов'язків. Відповідачем не надано суду жодних доказів у підтвердження достовірності інформації, розповсюдженої у вищевказаній скарзі та інтернет-сайтах.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Встановлено, що вказана інформація стосується позивача, як особи, що займає посаду начальника управління внутрішньої безпеки податкової міліції ДПА в Івано-Франківській області. Тому є підстави вважати, що була поширена інформація щодо публічної особи.

Згідно зі ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

З обмеженнями, зазначеними у ч. 2 ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свобода гарантується не лише для позитивно сприйнятих і необразливих висловлювань, але й для таких, що ображають, обурюють, викликають неспокій, шокують і хвилюють державу або будь-яку частину її населення, цього потребують плюралізм, толерантність і відкритість демократичного суспільства.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" Суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, у ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 р. на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися „виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію"оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"роз'яснив судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

З врахуванням того, що позивач є публічною особою, тому відповідач вправі був висловлювати оціночні судження по обставинах, що склались.

При цьому судова колегія враховує і те, що вирази про те, що п. ОСОБА_4 захотілося "кришувати" бізнес та отримати від цього наживу", як і інші вирази щодо конфлікту між сторонами є оціночними судженнями.

У п.16. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Оскільки інформація поширена в скарзі, яку відповідач подав на ім'я Голови ДПА України, з метою перевірити таку інформацію, тому ОСОБА_2 реалізував своє конституційне право, передбаченого статтею 40 Конституції України, і відповідно не було поширення недостовірної інформації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд не звернув уваги, що відповідач під час подання вказаної скарги реалізовував своє право на звернення.

З врахуванням наведеного підстав для задоволення позову не було? а тому оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Хоча суд задовольнив позовні вимоги і в частині щодо зобов'язання відповідача спростувати недостовірну інформацію, яка порочить гідність, честь та ділову репутацію позивача, яка викладена на наступних сайтах, однак власників інтернет-сайтів до участі у справі в якості відповідачів не було залучено.

Згідно роз'яснень, викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб - сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки власників інтернет-сайтів до участі у справі в якості відповідачів не було залучено, а суд апеляційної інстанції згідно чинного законодавства позбавлений на стадії апеляційного розгляду залучати до участі у справі осіб, які не приймали участі у справі у суді першої інстанції, тому оскаржуване рішення з цих підстав теж слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Слід також стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судових витрат, які сплачені ним при подачі апеляційної скарги (а.с.157а).

Керуючись ст.ст. 303, 307ч.1 п.2, 309ч.1 п.п.2-4, 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2

243 ( двісті сорок три ) грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.