Справа № 509/398/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бичковського Є.Л.,

при секретарі Ауловій О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики дійсним, припинення права власності та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 31 грудня 2012 року за договором позики відповідач отримав від позивача 320000 гривень, що еквівалентно 40000 доларів США. Позика була передана під майнове забезпечення - земельну ділянку площею 0,100 га та розташовану на ній незакінчену будівництвом будівлю площею 159,6 кв.м.

Оскільки відповідач свої зобов'язання щодо повернення позики не виконує, позивач просив суд:

- визнати договір позики від 31 грудня 2012 року дійсним;

- позбавити відповідача права власності на заставлене майно - земельну ділянку площею 0,100 га та розташоване на ній незакінчений будівництвом будівлю площею 159,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати право власності позивача на земельну ділянку площею 0,100 га та розташоване на ній незакінчений будівництвом будівлю площею 159,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно з ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню (ст.577 ЦК України).

В силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

У судовому засіданні встановлено, що 31 грудня 2012 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у позику 320000 гривень, що еквівалентно 40000 доларів США. У п.5 договору позики зазначено, що позика надається під майнове забезпечення у вигляді земельної ділянки площею 0,100 га та розташованої на ній незакінченої будівництвом будівлі площею 159,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Крім цього, на підтвердження отримав грошових коштів відповідач видав позивачеві розписку про отримання ним 40000 доларів США, що відповідає за курсом НБУ 320000 гривень.

Відповідач свої зобов'язання щодо повернення позики до 31 грудня 2013 року не виконав.

Вирішуючи даний позов по суті суд звертає увагу, що відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способом захисту прав є відповідні заходи, які дають об'єктивні підстави позивачеві відновити становище, яке існувало до порушення і отримати тим самих втрачені блага майнового або немайнового характеру.

Обравши способом захисту права подання позову про визнання договору позики дійсним, припинення права власності та визнання права власності сторона позивача в силу ст.10 ЦПК України зобов'язана була довести не тільки фактичну, але й правову підставу своїх вимог.

Позивачем надано суду договір позики від 31 грудня 2012 року, укладений між сторонами у простій письмовій формі, та відповідну розписку відповідача про отримання грошових коштів. В силу ч.2 ст.1047 ЦК України ці докази є допустимим підтвердженням укладення договору в частині позики та її умов. Згідно з положеннями ЦК України дійсним може визнаватися виключно нікчемна угода і тільки в тих випадках, які передбачені законом (ч.2 ст.215 ЦК України).

Майнове забезпечення, про яке йдеться у договорі позики від 31 грудня 2012 року, є нерухомим майном. Договір щодо передачі цього майнового забезпечення у заставу сторонами нотаріально не посвідчений, що вказує на його нікчемність, а тому домовленості між сторонами з цього приводу не створюють юридичних наслідків, крім

тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Оскільки обраний позивачем спосіб правового захисту шляхом визнання договору позики дійсним не відповідає закріпленим в чинному законодавстві правовим положенням, а між сторонами не виникли правовідносини щодо застави нерухомого майна, суд вважає, що цей позов не заснований на законі та є необґрунтованим, а у його задоволенні має бути відмовлено.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 220, 572, 577, 1046, 1047 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у задовленні його позову до ОСОБА_2 про визнання договору позики дійсним, припинення права власності та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Є.Л.Бичковський