РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2015року

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.

при секретарі Смородській М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди-

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень про збільшення позовних вимог від 09 грудня 2014 року, просить визнати незаконним наказ Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про його звільнення з посади заступника директора від 01 вересня 2014 року, поновити його на роботі на посаді заступника директора Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства з 01 вересня 2014 року, зобов'язати відповідача виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 19 626, 06 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що з 29 квітня 2013 року він обіймав посаду заступника директора Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, на яку був призначений в порядку переведення в рамках одного підприємства з попередньої посади заступника директора по постачанню та збуту, відповідно наказу № 63 від 29 квітня 2013 року.

30 квітня 2014 року директором підприємства ОСОБА_2 був виданий наказ № 48/3 «Про внесення змін в структуру і штатний розпис підприємства», згідно якому на підприємстві з 30 липня 2014 року повинно відбутися скорочення штатів та виведено із заводоуправління в тому числі посаду заступника директора, яку він обіймав. Відповідно до зазначеного наказу скорочення штатів відбувалося у зв'язку із зменшенням обсягів договорів на виготовлення та поставку продукції, а також внаслідок зменшення фінансування заводу. З цим наказом його ознайомлено не було, відповідно, про його існування він нічого не знав.

27 травня 2014 року нібито за погодженням з профспілковим комітетом був затверджений перелік працівників підприємства, які підлягали вивільненню у зв'язку із скороченням штату, до яких було віднесено його, що підтверджується Наказом № 59/к від 27 травня 2014 року - за п.п. 2 та 3 якого начальнику відділу кадрів доручено попередити працівників, які підлягають вивільненню, про їхнє наступне можливе звільнення за п. 1 ст. 40 КЗ пП України 30 липня 2014 року, але не раніше ніж через 2 місяці після ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення. Одночасно з попередженням доручено запропонувати іншу роботу на підприємстві, якщо така є в наявності. З цим наказом його також не було ознайомлено та не було запропоновано жодної посади.

На час, коли на підприємстві відбувалося скорочення штатів він перебував на лікарняному та знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що підтверджується лікарняними листками з 04.06.2014р. по 12.06.2014 р.; з 22.07.2014 р. по 01.08.2014 р.; з 04.08.2014 р. по 13.08.2014 р. та з 18.08.2014 р. по 28.08.2014 р. Коли 02 вересня 2014 року він вийшов на роботу, то від співробітників дізнався, що з 01 вересня 2014 року його було звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗ пП України. У той же день керівництво розпорядилося не пускати його на підприємство, не зважаючи на те, що зі вказаними наказами він так і не був ознайомлений. Із копією наказу про його звільнення він був ознайомлений 25 вересня 2014 року після отримання копії на адвокатський запит. Таким чином, його відповідно до вимог закону не було за два місяці попереджено про наступне звільнення, не було запропоновано іншу роботу, а трудовий договір розірваний не уповноваженою на те особою - головним інженером Єроховим А.В., а не директором за погодженням з об'єднанням, як того вимагає п. 6.7. Статуту підприємства. В день звільнення його не було ознайомлено з наказом про звільнення та не видана трудова книжка. Крім того, відповідно наказу по підприємству на 01 вересня 2014 року він перебував у відпустці. При звільненні відповідачем не було враховано, що в нього на утримання знаходиться 2 неповнолітніх дітей, він служив в гарячих точках, пропрацював на підприємстві 7 років, жодних доган та нарікань не мав, а два інших заступники залишились на своїх робочих посадах, хоч мають менший трудовий стаж. Своє звільнення він пов'язує виключно з неприязненими стосунками з директором підприємства ОСОБА_2, у відношення якого відкрито кримінальне провадження за розтрату майна. Його ж рекомендували на посаду директора підприємства. Таким чином, він просить визнати незаконним його звільнення та поновити на роботі на посаді заступника директора відповідача. Крім того, станом на 09 грудня 2014 року, відповідач повинен сплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за три місяці. Враховуючи те, що відповідно довідці № 17/1230 від 24.09.2014 р. його середня заробітна плата складає 6542, 02 грн. на місяць, загальна сума за час вимушеного прогулу складає 19 626, 06 грн., яку він просить стягнути з відповідача. Також зазначеними діями відповідача йому була спричинена й моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків та потреби додаткових зу силь для організації свого життя, яку він оцінює у 10 000, 00 грн. та просить стягнути з відповідача.

У судовому засідання позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, спочатку позовні вимоги не визнав в повному обсязі, згодом - частково визнав позовні вимоги та пояснив, що дійсно з 29 квітня 2013 року позивач ОСОБА_1 займав посаду заступника директора на їх підприємстві. 13 березня 2014 року вони отримали листа Міністерства соціальної політики від 12.03.2014 р. № 145/04-67-14 «Про економію державних коштів», у якому затверджені заходи щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, організацій та установ, які використовують кошти державного бюджету.

19 березня 2014 року вони звернулися до Мінсоцполітики України та Промислового об'єднання «Укрпротез» з проханням надати рекомендації по подальшій роботі підприємства, враховуючи викладені обставини щодо скрутного матеріального положення на підприємстві (відсутність фінансування та замовлень, борги, використання відпусток, передбачених законодавством, працівниками, тощо). За таких умов та на виконання Постанови КМУ «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» від 01.03.2014 р. № 65 ними було прийнято рішення про скорочення штатів.

Так, Наказом директора підприємства № 48/3 від 30 квітня 2014 року «Про внесення змін в структуру і штатний розпис підприємства» скорочувався ряд посад, серед яких й посада, яку обіймав позивач ОСОБА_1 Після фактичного ознайомлення із зазначеним Наказом, позивач категорично відмовився поставити свій підпис про ознайомлення з ним. За даним фактом було складено відповідний акт від 12 травня 2014 року. Усно ж ОСОБА_1 повідомив, що нічого підписувати не буле, а звільнити його підприємство не зможе.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 КЗ пП України та ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», 30 квітня 2014 року ними було направлено профспілковому комітету інформацію про те, що на підприємстві проводитимуться заходи щодо внесення змін в структуру і штатний розпис підприємства, які можуть призвести до звільнення персоналу у зв'язку із скороченням штатів працівників та запропоновано провести спільну нараду щодо приведення кількості звільнень у зв'язку зі скороченням штату до мінімуму та пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Протоколом профспілкової комісії № 114 від 14 травня 2014 року, членом якої на той час був позивач по справі, погоджено скорочення штатів на підприємстві.

Після проведення наради з профспілковим комітетом щодо приведення кількості звільнень у зв'язку із скороченням штату працівників до мінімуму та пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень було видано Наказ № 57 від 27 травня 2014 року «Про вивільнення працівників». Після фактичного ознайомлення із зазначеним наказом, позивач також відмовився поставити власний підпис про ознайомлення, про що складено відповідний акт від 27.05.2014 року. У той же день позивачу було вручено Попередження про наступне вивільнення, про отримання та ознайомлення з яким позивач також відмовився поставити підпис, про що складено відповідний акт.

14 травня 2014 року вони звернулися до Мінсоцполітики за погодженням щодо внесення змін до структури та штатного розпису. 04 червня 2014 року своїм листом № 5738/14-14/011 Мінсоцполітики України погодило Наказ директора Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства № 48/3 від 30.04.2014 р. «Про внесення змін в структуру та штатний розпис». На підприємстві встановлено 3-денних робочий тиждень (понеділок-середа). 04.06.2014 року позивач не з'явився на роботі, про що складено відповідний акт. Як з'ясувалося пізніше, він перебував на лікарняному.

16.06.2014 року позивачу було запропоновано посаду бухгалтера, однак, він відмовився від цієї посади, однак, власного підпису про це у документі не поставив, що складено акт. Крім того, позивач не побажав обійняти жодну іншу посаду, про наявність яких він знав за своїм службовим становищем. 08 липня 2014 року після чергового ознайомлення з додатком до попередження про наступне вивільнення з пропозицією обійняти одну із вакантний посад бухгалтера, інженера з експлуатації та ремонту обладнання, контрольного майстра ВТК, позивач відмовлявся від працевлаштування на цих посадах, та знов відмовився поставити власний підпис у відповідній графі додатку, що складено відповідний акт.

Враховуючи зазначену позицію позивача, 15 липня 2014 року звернулося до ПО «Укрпротез» з листом № 14/938 за погодженням можливого наступного звільнення ОСОБА_1, на яке своїм листом 2290/04 погодило звільнення позивача по справі з посади заступника директора.

З 22.07.2014 року позивач на роботу не виходив, як пізніше стало відомо, він перебував на лікарняному у ті самі дні, коли повинно бути скорочення, а саме 30.07.2014 року. Так саме він перебував на лікарняному з 04.08.2014 року по 14.08.2014 року, з 18.08.2014 року по 29.08.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗ пП України підприємством звільнення позивача не проводилося.

01.09.2014 року ОСОБА_1 вийшов на роботу, згоди не переведення його на іншу посаду не надав, у зв'язку з чим був виданий Наказ № 112/к про звільнення позивача, який був підписаний головним інженером, якому відповідно до Посадової інструкції та Наказу № 99/З від 01.09.2014 року надано повноваження директора за його відсутності. При цьому, позивач ОСОБА_1 після фактичного ознайомлення з Наказом № 112 к від 01.09.2014 року «Про припинення трудового договору (Контракту) відмовився поставити особистий підпис про ознайомлення з ним, про що було складено відповідний акт. Копію зазначеного наказу він також відмовився отримати. Відмовився він від отримання трудової книжки, про що складено відповідний акт від 01.09.2014 року. 02.09.2014 року на його адресу було відправлене повідомлення про необхідність забрати трудову книжку.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗ пП України та ст. 50 ЗУ «Про зайнятість населення» 04.06.2014 року вони звернулися до Харківського міського центру зайнятості щодо проведення зу стрічі на підприємстві 11.06.2014 року, ними ж до Державної служби зайнятості України направлялася відповідна звітність про вивільнення працівників за встановленими формами.

Таким чином, звільнення позивача проводилося виключно відповідно до чинного законодавства, при його звільненні були враховані всі особливості правового статусу та інші обставини, йому неодноразово пропонувалися інші посади, від яких останній відмовлявся. Посилання на перед взяте відношення саме до нього з боку позивача, не має під собою жодного підґрунтя та не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, тож позовні вимоги щодо поновлення на роботі, на його думку, задоволенню не підлягають. Відповідно, не підлягають задоволенню й вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи факти, що йому були запропоновані інші посади, обіймати які він відмовився, а трудову книжку навмисно уникає отримати, про що ними надані відповідні докази, та відшкодування моральної шкоди.

Надалі пояснення представника відповідача були змінені. Так, в результаті проведення службової перевірни, ними встановлено, що при вивільненні ОСОБА_1 посадовими особами підприємства були допущені порушення трудового законодавства. Так, скорочення штату на підприємстві фактично не відбулось, фонд заробітної плати в результаті цього скорочення не зменьшивася, підвищення ефективності та оптимізації управління при вивільненні позивача не встановлено. Крім того, позивач належним чином не повідомлявся про винесені накази про скорочення штатів, не був ознайомлений з наказом про звільнення та його не було повідомлено про наявність вакантних посад та не видана трудова книжка. Також при звільненні позивача не дотримана форма наказу та його підписано не уповноваженою на те особою. Піставою для всіх цих дій стали неприязне ні відночини між позивачем та колишнім директором підприємства ОСОБА_2, особи, які підписували відповідні акти робили це з примусу ОСОБА_2 Проте, проти спричинення позивачеві моральної шкоди з боку підприємства вони заперечують та в цій частинів позову просять відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази приходить до наступного.

Ст. 43 Конституції України закріплено, що громадяная гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що з 29 квітня 2013 року позивач ОСОБА_1 обіймав посаду заступника директора Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, на яку був призначений в порядку переведення в рамках підприємства з попередньої посади заступника директора по постачанню та збуду відповідно Наказу № 63 від 29 квітня 2013 року. Наказом № 112/к від 01 вересня 2014 року він був звільнений із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі ч. 1 ст. 40 КЗ пП України.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗ пП України, трудовий договір, укладенй на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише увипадках: 1) зміни в організації виробництва праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, організації, установи, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду трудових спорів, розглядаючи трудові спори, повізяні зі свільненням за п. 1 ст. 40 КЗ пП України, суди зобов'язані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності штату або працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, своїм листом № 145/04/067-14 від 12 березня 2014 року Міністерство соціальної політики України «Про економію державних коштів» (а.с. 51) направило на адресу відповідача Постанову КМУ від 01.03.2014 р. № 65 «Про економію державних коштів та недопущення витрат бюджету» та просить затвердити плани заходів на 2014 рік щодо енергозбереження із забезпеченням зменшення витрат на оплату комунальних послуг та енергоносіїв та погашення кредиторської заборгованості за рахунок загального та спеціального фондів держбюджету, зменшення обсягу дебеторської заборгованості.

19 березня 2014 року відповідач своїм листом № 17/356 звернувся до Мінсоцполітики України та ПО «Укрпротез» з проханням надання рекомендацій по подальшій роботі підприємства, враховуючи факти, що фінансування по забезпеченню їхньою продукцією протягом січня - березня 2014 року відсутнє, дата відновлення фінансування невідома, працівниками підприємства використані щорічні додаткові неоплачувані відпустки, що унеможливлює їх подальше перебування за свій рахунок, кошти на закупівлю матеріалів та сировини відсутні та на підприємстві накопичилась заборгованість перед третіми особами (а.с.52).

На виконання Постанови КМУ № 65 від 01.03.2014 р 30 квітня 2014 року був виданий Наказ № 48/3 «Про внесення змін в структуту і штатний розпис підприємства», відподно якому з 30 липня 2014 року скорочувався ряд посад на підприємстві, у тому числі й посада заступника директора, яку обіймав позивач. Цей наказ направлено на погодження в ПО «Укрпротез» та погоджено з профспілковим комітетом підприємства (а.с.53-54).

Відповідно акту про відмову від підпису про ознайомлення з наказом, підписания головним інженером Єроховим А.В., заступником директора з постачання і збуту О.М. Каплатій та головою профспілки Л.М. Падалко та скріпленим печаткою підприємства позивач після фактичного ознайомлення з Наказом № 48/З від 30.04.2014 р. відмовився поставити власний підпис про ознайомлення з цим наказом (а.с.55).

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗ пП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, організації, установи),2-5, 7 ст. 40 КЗ пП України може бути проведено тільки за попередньою згодою виборчого органу (профспілкового працівника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, організації, установи, він повине завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваний звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проіести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Листом від 30 квітня 2014 року голові профспілкового комітету Падалка Л.М. було пропоновано провести спільну нараду щодо приведення кількості звільнень у зв'язку зі скороченням штату працівників до мінімуму та пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень (а.с. 56).

Відповідно до ч.ч. 2 та 5 ст. 43 КЗ пП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у 15-денних строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у 3-денний після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Протоколом № 114 від 14 травня 2014 року Профсоюзного комітету Харківського казенного протезно-ортопедичного підприємства погоджено скорочення посад, перелічених в наказі № 48/з від 30.04.2014 року (а.с.60-61).

Відповідно до ст. 49-2 КЗ пП України, про наступне вивільнення працівників персонально поерееджають не пізніже ніж за два місяця. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі ідмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

27 травня 2014 року на продовження наказу № 48/з від 30.04.2014 року, враховуючи рішення спільної наради з профспілковим комітетом, був виданий Наказ № 59/к «Про вивільнення працівників», яким затвердженй перелік працівників, які підлягають вивільненню у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників, наказано попередити працівників, які підлягають звільненню, запропонувати їм іншу роботу за наявності, проінформувати Державний центр зайнятості про вивільнення та направити подання в профспілковий комітет щодо отримання згоди на звільнення ( а.с.62-63).

Відповідно акту про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 27 травня 2014 року, підписаного головним інженером Єроховим А.В., начальником взуттевого цеху Є.В. Овчаренко, головою профспілки Падалка Л.М. та скріпленого печаткою підприємства позивач ОСОБА_1 після фактичного ознайомлення з Наказом № 59/к від 27.05.2014 року відмовився поставити власний підпис про ознайомлення (а.с.64).

27 травня 2014 року за № 14/639 на імя ОСОБА_1 було видане попередження про наступне вивільнення, у якому його попереджено про звільнення із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗ пП України протягом 2-х місяців з моменту вречення попередження (а.с.65).

Відповідно акту про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 27 травня 2014 року, підписаного головним інженером Єроховим А.В., начальником взуттевого цеху Є.В. Овчаренко, головою профспілки Падалка Л.М. та скріпленого печаткою підприємства позивач ОСОБА_1 після фактичного ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення відмовився поставити власний підпис про ознайомлення (а.с.66).

Про наступне вивільнення працівників із зазначенням професій в передбачуваному ст. 49-2 КЗ пП України порядку було доведено до відома міського центру зайнятості м. Харкова у звіті про запрановене масове вивільнення працівників (а.с.67).

Згідно з п. 6.4 Статуту підприємства відповідча, ПО «Укрпротез» погоджує призначення на посади та звільнення з посад заступників директора, головного інженера та головного бухгалтера підприємства. Відповідно до п. 6.2. Статуту, керівник підприємства визначає структуру управління з урахуванням умов і фонду оплати праці підприємства за погодженням з Уповноваженим органом управління (Мінсоцполітики України) за погодженням з ПО «Украпротез» призначає та звільняє своїх заступників, головного інженера та голового бухгалтера.

Відповідно до листів №№ 14/598 та 14/599 від 14 травня 2014 року на імя генерального директора ПО «Укрпротез» та Мінсоцполітики України направлені для погодження копії наказу № 48/з від 30.04.2014 року (а.с. 58-59).

Листом Мінсоцполітики України № 5739/14-14/011 від 04.06.2014 року відповідача повідомлено про погодження Наказу № 48/3 від 30.04.2014 року (а.с. 71).

Відповідно до додатків про попередження про наступне вивільнення станом на 16 червня 2014 року на підприємстві відповідача є вакантна посада бухгалтера; станоим на 08 липня 2014 року є вакантні посади бухгалтера, інженера з організації експлуатації та ремонту обладнання та контролького майстра ВТК. Згідно актів про відмову про ознайомлення з додатком про попередження про наступне вивільнення від 16 червня 2014 року та 08 липня 2014 року, підписаних16 червня 2014 року, складених та пдписаних головним інженером Єроховим А.В., заступником директора з постачання і збуту О.М. Каплатій та головою профспілки Л.М. Падалко та скріпленим печаткою підприємства позивач після фактичного ознайомлення додатками до попередження про наступне вивільнення з пропозиціями обійняти вакантні поади відмовився від працевлаштування, про що не поставив власний підпис у відповідній графі зазначеного додатку (а.с. 76 та 77).

08 липня 2014 року відповідач направив подання до профспілкового комітету № 14/884 для отримання згоди на розірвання трудового договору з заступником директора ОСОБА_1 (а.с. 78).

Листом відповідача № 14/938 від 15 липня 2014 року на імя генерального директора ПО «Укрпротез» також просить погодити звільнення позивача по справі (а.с. 79).

Відповідно протоколу № 116 від 23 липня 2014 року профсоюзного комітету ХКПОП погоджено розірвання трудових договорів з працівниками, на яких надані подання (а.с.80-81).

Листом № 2290/04 від 27 липня 2014 року ПО «Укрпротез» не заперечує щодо звільнення позивача по справі ОСОБА_1 у звізку із скороченням штату.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗ пП України, звільнення за скороченням штату або чисельності працівників не допускається в період тимчасової непрацездатності та в період перебування працівника у відпустці.

Як вбачається з матеріалів справи, на підприємстві відповідача встановлено 3-денний робочий тиждень.

В матеріалах справи є копії листків непрацездатності, відповідно до яких позивач ОСОБА_1 з 04.06.2014 р. по 13.06.2014 р. (а.с. 74), з 22.07.2014 р. по 01.08.2014 р. (а.с. 84), з 04.08.2014 р. по 14.08.2014 р. (а.с. 85) та з 18.08.2014 р. по 29.08.2014 р. (а.с. 86) перебував на лікарняних.

01 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 вийшов на роботу, що підтверджується його підписом з журналу обліку використанняко робочого часу за 01.09.2014 р.

Наказом № 112/к від 01 вересня 2014 року «Про припинення трудового договору (контракту)» позивач ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника директора у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗ пП України.

Як встановлено у судовому засіданні наказ був правомірно підписаний виконуючим на той час обов'язки директора відповідно Наказу № 99/№ від 01.09.2014 р. та посадової інструкції Головним інженером Єроховим А.В. (а.с.88-92)

Згідно акту про відмову від підпису про ознайомлення наказом від 01.09.2014 р., складених та пдписаних головним інженером Єроховим А.В., заступником директора з постачання і збуту О.М. Каплатій та головою профспілки Л.М. Падалко та скріпленим печаткою підприємства позивач після фактичного ознайомлення наказом № 112/к від 01.09.2014 р. відмовився поставити власний підпис про ознайомлення (а.с.93).

Згідно акту про відмову отримати трудову книжку від 01.09.2014 р., складених та пдписаних головним інженером Єроховим А.В., заступником директора з постачання і збуту О.М. Каплатій та головою профспілки Л.М. Падалко та скріпленим печаткою підприємства позивач відмовився отримати належну йому трудову книжку, яка була належним чином заповнена та скріплена печаткою (а.с. 94).

Повідомленням на адресу позивача № 17/1131 від 02.09.2014 р. останьому пропонується обрати з ручний спосіб отримання належної трудової книжки (а.с.95)

За приписами Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2002 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суди при розгляді спору про поновлення працівника, звільненого на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗ пП України на роботі, зобов'язаний перевіряти наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників (п.19).

Як вбачається з Наказу № 48/№ від 30 квітня 2014 року «Про внесення змін в структуру і штатний розпис підприємства» у звязку зі зменшенням обсягів договорів на виготовлення та поставку ТЗР інвалідам та як наслідок зменшення фінансування підприємства, що зумовило зниження виробничої програми, а також для підвищення ефективності та оптимізації управління підприємством було прийнято рішення про скороченя з 30.07.2014 р. ряда посад підприємства та внести до штатного розпису відповідні зміни з 30.07.2014 р. (а.с.53).

Згідно копіям штатних розписів підприємства на 2014 рік з 01.01.2014 р. (а.с.117-120) та з 31.07.2014 р. (а.с.112-116) працівників Харківського казенного протезно-ортопедичного підприємства штатна одиниця заступника директора, яку обіймав позивач, скорочена. Так само скорочені й інші посади.

Враховуючи письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд критично сприймає твердження позивача щодо того, що скорочення штатів було направлено виключно на звільнення його з посади заступника директора, враховуючи й той факт, що доцільність скорочення чисельності або штату працівників є виключним правом власника або уповноваженого ним органу і це право щодо визначення штатного розкладу нормативно закріплено в законодавстві. Не бере до уваги суд й твердження позивача щодо не ознайомлення його з наказами та відмову щодо обіймання ним інших запропонованих посад, оскільки, це також спростовується письмовими доказами (актами тощо).

Отже, суд приходить до висновку, що підтверджене матеріалами справи скорочення чисельності штату, а саме посади заступника директора, дійсно мало місце та було обумовлено об'єктивними причинами. Доказів на спростування цього факту сторонами не надано..

Не сприймає суд й посилання позивача на той факт, що його було звільнено під час перебування у відпустці, що є неприпустимим відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗ пП України, оскільки з 22.07.2014 р. по 01.08.2014 р. він перебував на лікарняному.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗ пП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також під час перебування працівника у відпустці.

Відповідно до ст. 78 КЗ пП України дні тимчасової непрацездатності працівника, засвідчені у встановленому порядку, а також відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами до щорічних відпусток не включаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення у цьому разі є останній день відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було завчасно, за два місяці, попереджено про наступне вивільнення, запропоновано обійняти вакантні посади. Згідно наказу № 430 «Про надання відпустки» ОСОБА_1 була надана щорічна відпустка тривалістю 10 календарних днів з 14 липня 2014 року по 23 липня 2014 року. З 22 липня по 01 серпня 2014 року він перебував на лікарняному відповідно листку непрацездатності серії АГР номер 034805. Крім того, на лікарняному позивач перебував з 04 серпня 2014 року по 13 серпня 2014 року (листок непрацездатності серії АГА номер 463020) та з 18 серпня 2014 року по 28 серпня 2014 року (листок непрацездатності серїї АГГ номер 034948). Даних про те, що позивач 29 серпня 2014 року приступив до роботи в суду не має. Жодних заяв щодо продовження відпустки позивачем не надано. Крім того, щорічна відпустка позивачу надана на 10 календарних днів. Позивач же у своїх вимогах щодо звільнення його під час перебуванні у відпустці керується тим, що на підприємстві встановлено триденний робочий тиждень, рахуючи часом перебування у відпустці виключно робочі, а не календарні дні. 01 вересня 2014 року позивач приступив до роботи, у той же день його було звільнено із займаної посади.

Критично оцінює суд часткове визнання позову з боку нового представника відповідача та координальну зміну тверджень щодо законності звільнення позивача. Так, не зважаючи на часткове визнання позовних вимог в частині незаконності звільнення, на сьогоднішній день посада заступника директора, яку обіймав позивач, залишається скороченою. Отже, жодних кроків щодо поновлення на роботі позивача з урахуванням визнання позовних вимог в цій частині відповідачем не зроблено.

При цьому, посилання представника відповідача у заяві про часткове визнання позовних вимог на те, що при вівільнені ОСОБА_1 були порушені його права, а саме - він не був повідомлений про винесені накази про скорочення штатів та не ознайомлений з наказом про звільнення, його не було повідомлено про наявність вакантних посад, не була видана трудова книжка; була порушена процедура отримання згод виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, в порушення ст.. 43 КЗпП України ОСОБА_1 на засідання профспілкового комітету по розгляду подання директора не запрошувався, оскільки перебував на лікарняному; крім того, наказ про звільнення підписаний не уповноваженою на те особою.

Проте, віщезазначені обставини не відповідають здобутим у судовому засіданні доказам. Так, з письмових доказів, що містяться у матеріалах справи, випливає, що зі всіма наказами та документами - Наказом № № 48/3 від 30 квітня 2014 року «Про внесення змін в структуту і штатний розпис підприємства», Протоколом № 114 від 14 травня 2014 року Профсоюзного комітету Харківського казенного протезно-ортопедичного підприємства щодо погодження скорочення посад, Наказом № 59/к «Про вивільнення працівників» від 27 травня 2014 року, попередженням про наступне вивільнення від 27 травня 2014 року за № 14/639, пропозиціями вакантних посад, протоколом № 116 від 23 липня 2014 року профсоюзного комітету ХКПОП щодо погодження розірвання трудового договору; Наказом № 112/к від 01 вересня 2014 року «Про припинення трудового договору (контракту)», - позивач ознайомлений. Однак, поставити свій підпис про це ознайомлення відмовився, відмовився він й від отримання трудової книжки, що підтверджується відповідними актами, копії яких знаходяться у матеріалах справи. Ці факти підтверджені письмовими доказама. Зауваженя представника відповідача щодо того, акти складалися під тиском керівництва нічим не підтверджені, тож суд не приймає їх до уваги. Наданими доказами підтверджена компетенція головного інженера Єрохова А.В. на підписання наказу про звільнення.

Таким чином, підстави та порядок звільнення позивача із займаної посади, доказаний у судовому засіданні наданням відповідних письмових доказів, ці докази нічим не спростовані. Жодних доказів того, що звільнення було проведено з порушенням вимог чинного законодавства після часткового визнання позовних вимог, суду не надано.

Отже, звільнення позивача 01 вересня 2014 року з наведених обставин відповідає вимогам діючого законодавства та не може слугувати підставою для поновлення на роботі, у зв'язку з чим позов в цій частині і частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що ст. 237-1 КЗ пП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього з усиль для організації свого життя. Тобто право позивача на відшкодування моральної шкоди прямо залежить від порушення його законних прав, а , оскільки, судом не встановлено порушення закону при звільненні позивача у зв'язку зі скороченням штату, то з боку відповідача відсутні винні дії, що призвели до моральних страждань позивача, тож його позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст.ст.40-43, 22-9, 49-2, 232, 233, 237-1 КЗ пП України, керуючись ст.ст.. 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовний вимог до Харківскього казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з моменту його проголошення, або у разі проголошення рішення за відсутності осіб, що беруть участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Суддя - А.М. Гримайло