Справа № 522/3469/14-ц
Провадження № 2/496/59/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

при секретарі Горлевому Д.І.,

за участю:

позивача та представника позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача та представника відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна та визнання майна, набутого за час шлюбу особистою власністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, який 07 вересня 2015 року уточнила (том 3, а.с.2-5), в якому просить визнати садовий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул.Лінія третя (Зелена), будинок 46, СТ «Глорія», с.Нерубайське, Біляївський район, Одеська область, земельну ділянку, кадастровий номер: :02:002:1523, розташовану за адресою: вулиця Лінія третя (Зелена), будинок 46, СТ «Глорія», с.Нерубайське, Біляївський район, Одеська область, та транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 спільним майном подружжя, та провести розподіл зазначеного сумісного майна подружжя, відступити від засади рівності часток при розподілі спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 2/3 частки садового будинку з надвірними спорудами, 2/3 частки земельної ділянки та стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у розмірі 68000 грн., які були отриманні ОСОБА_3 від продажу транспортного засобу марки «Volkswagen», замість 2/3 частки у праві спільної сумісної власності на зазначений автомобіль. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 червня 1998 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 Від шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу, подружжям було придбано домоволодіння та земельну ділянку, які розташовані за адресою: вул.Зелена,46 в с.Нерубайське, Біляївського району Одеської області, а також транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 та зазначеним майном користувалися сумісно та в інтересах сім`ї. З 2013 року сторони фактично не підтримують шлюбні стосунки, дійти згоди щодо розподілу зазначеного майна не змогли. 17.09.2014 року рішенням Приморського районного суду м.Одеси шлюб між сторонами було розірвано. Дитина знаходиться на утриманні ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з жовтня 2013 року не надає матеріальну допомогу дитині та не сплачує аліменти. Таким чином, за час шлюбу в інтересах сім`ї придбано вищезазначене майно, яким сторони користуються сумісно, однак шлюбні стосунки не підтримують та дійти згоди щодо розподілу зазначеного майна не можуть, у звязку з чим, позивачка ОСОБА_1 змушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, який 30 листопада 2015 року уточнив (том 3, а.с.20-23), в якому просить визнати та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, в рівних частках, по Ѕ частки кожному, та визнати, що автомобіль НОМЕР_2, домоволодіння та земельна ділянка за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Нерубайське, вул.Зелена №46 не є спільним сумісним майном подружжя, визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на зазначене домоволодіння та земельну ділянку, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 55000 грн., як компенсацію за понесенні ним витрати на поліпшення житлових умов проживання подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 05 червня 1998 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_2, автомобіль марки «Фіат Рената», реєстраційний номер НОМЕР_3. ОСОБА_3 зазначає, що спірне майно: домоволодіння та земельна ділянка №46 по вул.Зелена в с.Нерубайське Біляївського району Одеської області та автомобіль НОМЕР_2 були придбані за його особисті кошти, які були ним отриманні від продажу спадкового майна - квартири №234 в будинку №33 по набережній Волжської Флотілії в м.Волгограді, Російська Федерація, що підтверджується довідкою зі Сбербанку Росії та випискою з банківського рахунку про отримання від продажу спадкового майна коштів. Крім того, з цих коштів було витрачено на поліпшення житлових умов сім`ї і проведення ремонту в зазначеній квартирі, придбання меблів та побутової техніки в квартиру. У звязку з вище викладеним ОСОБА_3 був змушений звернутись до суду із зустрічним позовом.

Позивач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні уточненої позовної заяви та заперечували проти зустрічного позову посилаючись на його не обґрунтованість.

Відповідач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні на зустрічному уточненому позові наполягали та просили відмовити у задоволенні первісного позову.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши докази по справі суд вважає, що уточнений первісний позов не підлягає задоволенню, та уточнений зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 05 червня 1998 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №066988, актовий запис № 112 (том 1, а.с.18). 17 вересня 2014 року рішенням Приморського районного суду м.Одеси, шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_5, 06 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №130499 зареєстроване Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси (том 1, а.с.20).

Власником квартиру №26 в домі №33 по вулиці Пушкінська в м.Одесі, згідно договору купівлі продажу №98.03-336 від 04 березня 1998 року, є ОСОБА_6 (том 2, а.с.10-11). Згідно до свідоцтва про зміну імені серії 1-ЖД №002955 від 26 квітня 2008 року, ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_1 (том 1, а.с.19). Тобто вбачається, що вказана квартира була придбана до шлюбу сторін та вказана обставина була підтверджена у судовому засіданні свідками ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Власником домоволодіння за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Нерубайське, вул.Зелена №46, згідно договору купівлі-продажу від 04 серпня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №1316 та земельної ділянки площею 0,101 га, кадастровий номер: :02:002:1523, розташованої за адресою: вулиця Лінія третя (Зелена), будинок 46, СТ «Глорія», с.Нерубайське, Біляївський район, Одеська область, згідно договору купівлі-продажу від 04 серпня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №1317, є відповідач ОСОБА_3 (том 1, а.с. 129-130, 216-217).

Відповідно до відповіді управління державної автомобільної інспекції від 31.07.2014 року та реєстраційної картки, транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_4 зареєстрований за громадянкою ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а.с.134-135).

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 22 липня 2011 року, ОСОБА_3 продав квартиру №234 в будинку №33 по набережній Волжської Флотілії в м.Волгограді, Російська Федерація, що також підтверджується атом прийому-передачі від 22 липня 2011 року (том 2,а.с.13,14).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 продав квартиру №234 в будинку №33 по набережній Волжської Флотілії в м.Волгограді, Російська Федерація, яка є спадковим майном, відповідно до договору купівлі-продажу від 22 липня 2011 року та акту прийому-передачі від 22 липня 2011 року. Відповідно до довідки із Сбербанку Росії №154/7/56-2 від 27.10.2015 року та виписки по особовим рахункам з 25.07.2011 року по 03.08.2011 року, рахунок ОСОБА_3 станом на 25.07.2011 року становив 1600000 рублів, що було еквівалентно 460144 гривень та які ним були знятті з банківського рахунку 03.08.2011 року (том 3, а.с.24-25, 26). Тобто за кошти, які ним були отриманні від продажу спадкового майна, ОСОБА_3 за цивільно-правовими угодами купівлі-продажу, набуто у власність домоволодіння та земельну ділянка за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Нерубайське, вул. Лінія Третя (Зелена) №46.

Приймаючи до уваги, що позивачем за первісним позовом не надано суду жодних доказів, які б мали істотне значення при поділі майна та могли бути підставою для відступу від засади рівності часток подружжя, будь-яких доказів про те, що відповідач з жовтня 2013 року не дбав про матеріальне забезпечення сім'я, не надавав матеріальну допомогу дитині та не сплачує аліменти не має, суд не находить підстав для задоволення позовних вимог щодо відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна, також ОСОБА_1 не надано жодного належного доказу, що спірне майно домоволодіння та земельна ділянка за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Нерубайське, вул. Лінія Третя (Зелена) №46 було придбане за сумісні кошти подружжя, тому вказані позовні вимоги не знайшли підстав для їх задоволення.

Посилання ОСОБА_3, що ним було отримано кредити згідно кредитних договорів (т. 1 а.с. 56-57, т. 2 а.с. 17-20) на поліпшення житлових умов сімї, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Щодо заявлених сторонами вимог, що стосується транспортного засобу марки «Volkswagen», модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки власником вказаного транспортного засобу є інша особа - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка не була залучена до розгляду у справі.

За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що первісний уточнений позов ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, не підлягає задоволенню та зустрічний позов ОСОБА_3 про розподіл майна та визнання майна, набутого за час шлюбу особистою власністю підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 163 СК України, ст.ст.213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви (уточненої) ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна та визнання майна, набутого за час шлюбу особистою власністю задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельну ділянку №46 та домоволодіння №46 по вулиці Лінія Третя (Зелена) СТ „Глорія, с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області.

В іншій частині, відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Галич О.П.

09 грудня 2015 року