Номер провадження: 22-ц/785/3542/15
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, в якому просила суд розірвати договір довічного утримання від 25 лютого 2008 року, укладений між нею, ОСОБА_6 та відповідачами, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 7-949, згідно з яким було передано у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, повернути сторони у первісний стан, а також стягнути з відповідачів витрати, пов'язані з розглядом справи. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що їй, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, належав на праві власності приватний будинок з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі по справі - її рідні онуки. Разом з ОСОБА_6 у приватному будинку проживає її онук ОСОБА_4, зі своєю дружиною ОСОБА_8. Також у прибудованому будинку разом з будинком позивачки мешкає її другий онук - ОСОБА_5 зі своє сім'єю. Своїх онуків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виховувала з самого дитинства, так як була призначена їх опікуном на підставі рішення Іллічівського Виконавчого комітету Народних депутатів Ілічівського району м. Одеси. Опікуючи своїх онуків ОСОБА_6 робила все необхідне для їх гідного виховання та життя, не жаліла ні здоров'я, ані часу. Після смерті другого чоловіка - ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, позивачка почала сильно хворіти, була морально подавлена та думала що довго не проживе.

Щоб дожити гідно та нормально свою старість, маючи що передати своїм онукам, ОСОБА_6 уклала з відповідачами договір довічного утримання, який був зареєстрований Першою нотаріальною конторою м. Одеси 25.02.2008 року, де в п.4 та в п.5 зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зобов'язуються довічно повністю утримувати її, ОСОБА_6, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зобов'язуються зберігати в її безкоштовному довічному користуванні ці домоволодіння. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) сторонами визначено в розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць.

Позивачка в позовній заяві зазначила, що з початку укладання договору довічного утримання вона від своїх онуків - відповідачів по справі жодної матеріальної допомоги, яка прописана в договорі, а ні в грошовому еквіваленті, а ні в будь-якому іншому забезпечені не отримувала. Всі свої витрати на життєві потреби ОСОБА_6 сплачувала сама за свої кошти, а саме: плату за комунальні послуги (світло, водопостачання, газопостачання, ЖКП) на харчування та одяг. З початку 2008 року та по теперішній час позивачка часто хворіє та багато разів викликала швидку допомогу, зверталася до лікарів, витрати на які відповідачі жодного разу не сплатили, чим порушили договір довічного утримання. Також позивачка зазначає, що відповідач ОСОБА_4 та його друга дружина - ОСОБА_8 проживають разом з нею та перетворили її життя на суцільне страждання, а саме: посилили позивачку в маленьку кімнату; заборонили позивачці заходити та знаходитися в інших кімнатах її будинку, а щоб потрапити до інших кімнат позивачка повинна мати дозвіл від онука та його дружини; заборонили позивачці їсти в столовій кімнаті, зустрічати та пригощати її родичів та друзів; винесли до гаражу холодильник позивачки та закривають гараж, у зв'язку із чим позивачка не має постійної можливості користуватися своїм холодильником; ОСОБА_4 та ОСОБА_8 постійно погрожують та вимагають від неї зробити на їхнє ім'я договір дарування; ОСОБА_4 три рази бив та душив за її горло при цьому постійно вказував, що вона для нього є великим тягарем; у володінні та користуванні був льох (погріб), де позивачка зберігала закрутки та інші продукти, який ОСОБА_4 без її згоди зруйнував; ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_8 без її згоди зрубали 4 яблуні, зруйнували сарай, знесли надвірний навіс, а коли у 2011 році до позивачки приїхали з Луганської області родичі, дві сестри її чоловіка, одній було 70 років, а другій 74 роки, вона не змогла прийняти їх у своєму домі, так як ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_8 заборонили їм залишатися в її домі, після чого позивачка була вимушена просити іншого онука - ОСОБА_5, який мешкає рядом, прийняти та надати притулок її родичкам. Крім того позивачка в своєму позові також зазначила, що всі вікна у її будинку були замовлені та змінені за її рахунок, металеві ворота та всі огорожі, як надвірні так і між сусідами були зроблені та поставлені також за рахунок позивачки. Оскільки, фактично з моменту укладання договору довічного утримання і до теперішнього часу відповідачі накладені на них обов'язки щодо догляду за позивачкою не виконують, грошові кошти на утримання не надають, вона вимушена звернутися даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_4, будучи допитаним в судовому засіданні за правилами статті 62 ЦПК України, позовні вимоги ОСОБА_6 не визнав та показав суду, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає з дня свого народження, ОСОБА_6 його бабуся, вона виховувала їх з братом з часу народження, була призначена їх опікуном. Бабуся замінила їм матір, тому вони дуже чуйно відносилися до неї. Будинок в якому вони проживають зі своїми сім'ями, є приватним, а тому постійно потребує проведення різним робіт по догляду за ним, що вони з братом постійно робили та роблять по сьогоднішній день, незважаючи на слухання даної справи. ОСОБА_4 розповів в суді, що у 2008 році бабуся вирішила подарувати їм свій будинок, щоб вони з братом стали власниками, та опікували про нерухоме майно як про своє власне. У лютому 2008 році вони всі прибули до нотаріальної контори, і підписали договір, який він вважав договором дарування. Укладений у лютому 2008 року договір він ні при підписанні, ні потім не читав, а ознайомився з його змістом тільки після того, як виник спір в суді. Про те, незважаючи що зміст договору його фактично не був відомий, ОСОБА_4, вважав, що виконував його умови, тому, що бабуся жила разом з його сім'єю в одному будинку, вони опікувалися нею, бабуся живе у відремонтованій кімнаті, за бажанням має можливість вживати їжу, яку готує його дружина, користуватися пральною машиною, іншими побутовими приладами. Коли бабуся хворіє вся сім'я опікується нею, купують ліки, викликають лікарів. Відповідач ОСОБА_4 також розповів суду, що всі дії пов'язані з ремонтом будинку, оплатою послуг за теплопостачання, газопостачання, водопостачання були ними вчинені у будь-якому випадку незалежно від укладення договору довічного утримання, тому що в будинку мешкає його сім'я, а саме дружина та донька, крім того він би опікувався ОСОБА_6 також незалежно від договору довічного утримання, тому що вона його рідна бабуся, він її любить, крім того з дитинства вона опікувала його та брата.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судових засідань по даній справі повідомлявся належним чином, його інтереси в судових засіданнях представляла адвокат ОСОБА_3

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_6 заперечувала та показала суду, що відповідачі по справі є онуками позивачки, вона виховувала їх, була призначена їх опікуном. Зі своєю бабусею ОСОБА_6 вони мешкають зі свого народження за адресою: АДРЕСА_1. Онуки позивачки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сумлінно виконують умови договору довічного утримання, несуть постійні витрати по вказаному договору, що свідчить про виконання ними його умов та взятих на себе зобов'язань. Так, відповідачем ОСОБА_5 було витрачено згідно до квитанцій, що збереглися: на поточний ремонт домоволодіння АДРЕСА_1 у 2013 році - 6331,46 гривень; на оплату за спожитий газ для опалення будинку АДРЕСА_1 у 2008 році вони сплатили - 506 гривень, за2009 рік- 1512,15 гривень, за 2010 рік - 1430,93 гривень, за 2011 рік - 2362,76 гриві, за 2012 рік - 3289,81 гривень, за 2013 рік - 3168,18 гривень, за 2014 рік - 1734,91 гривні; на оплату за спожиту електроенергію будинку АДРЕСА_1 у 2010-2012 рр. - 1180,34 гривень, у 2013 році - 585 гривень, у 2014 році -1021 гривня. Відповідачем ОСОБА_4 було витрачено за квитанціями та чеками, що збереглися на поточний та капітальний ремонт домоволодіння АДРЕСА_1 - 97 029 гривень; на оплату електроенергії протягом 2012-2014 рр. - 3665,82 гривень; на оплату водопостачання та водовідведення протягом 2010-2014 рр. - 11598 гривень; на оплату за спожитий газ для опалення будинку АДРЕСА_1 протягом 2012-2014 рр. - 4754 гривні.

Рішенням суду позов задоволено.

На рішення суду представник відповідачів принесла апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Згідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності /НОМЕР_1/09.11.2006/ Виконавчий комітет Одеської міської ради, на праві приватної власності належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, номер запису: 20881 в книзі: 204-263.

Як вбачається з витягу з рішення Виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів № 943 від 16 листопада 1984 року, ОСОБА_6 призначено опікуном над онуками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові, виданого Іллічівським районним відділом ЗАГСу м. Одеси 19 січня 1994 року, ОСОБА_5, що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 перемінив прізвище та по-батькові на "ОСОБА_5" та "ОСОБА_5", про що в книзі реєстрації актів про зміну прізвища, імені та по-батькові 19 січня 1994 року зроблено запис за № 5. Згідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові серія НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Іллічівської районної Ради народних депутатів 27 жовтня 1995 року, ОСОБА_4, що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 перемінив прізвище на "ОСОБА_4", про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові, 27 жовтня 1995 року зроблено запис за № 40.

В судовому засіданні також встановлено, що 25.02.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7-949. Відповідно до п. 1 договору довічного утримання від 25.02.2008-року, позивачка передала у власність відповідачам в рівних частинах кожному домоволодіння з надвірними господарчими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та в цілому складається з одного житлового черепашникового будинку, зазначеного на схематичному плані під літерою - "А", загальною площею - 148,6 кв.м., в тому числі житловою площею - 77,0 кв.м., та надвірних господарчих споруд під літерами: "Б" - гараж, "В, Е, Ж, К" - сараї, "Г" - погріб, "З" - убиральня, "И" - душ, "Л" - навіс, І - вимощення, №1, 2 - огорожа, розташованих на земельній ділянці розміром 1442 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. Зазначене домоволодіння належить відчужувачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 09.11.2006 року серія НОМЕР_1, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі №204, на сторінці №263, за №20881, реєстраційний №16772254.

Згідно до п.4 даного договору, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зобов'язались довічно повністю утримувати гр. ОСОБА_6, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зобов'язуються зберігати в її безкоштовному довічному користуванні це домоволодіння.

Пунктом 5 договору передбачено, що вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) сторонами визначена в розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць. Цей договір може бути розірваний за погодженням сторін, а в випадку невиконання умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку.

Відповідно до ст. 744, 749 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

В судовому засіданні ОСОБА_6 вказувала, що відповідачі по справі ніколи не виконували умови договору довічного утримання, так як зазначено в договорі, якщо ними і проводилися ремонті роботи в будинку, то тільки тому, що вони зі своїми сім'ями постійно проживають в цьому будинку, вони оплачують послуги, які отримують за газопостачання, за електропостачання та інше, а вона як дитина війни, навіть має знижку на оплату цих послуг.

Стосовно придбання ліків при необхідності, позивачка зазначила, що купує їх за власні кошти, одяг онуки їй не купували, могли щось колись подарувати на свята. В обгунтування позову ОСОБА_6 надала до суду письмові документи, а саме: копію медичної картки амбулаторного хворого виданої лікарем КУ "ЦПМСД №10" 21.07.2014 року, згідно з якою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 встанвлено діагноз: ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз, СН II А, гіпертонічне захворювання II ст., Зет., високий ризик, церебральний атеросклероз; судинний паркінсонізм, гіпергмікемічний синдром; остеохондроз хребта поширений; правосторонній плексит. Приймає постійно: ревмоксикам, мепразид, амлодигин, кардіомагніл, аразетил; чекі на купування ліків у аптеці "МЕД та ВЕТ", з яких вбачається, що нею у 2014 році були придбані ліки на загальну суму 648 гривень 36 копійок. З цих підстав суд зробив правильний висновок про те, що позивачка є хворою людиною похилого віку, яка потребує вживання медичних препаратів, а також стороннього догляду, турботи.

Стороною позивача також надані до суду копії квитанцій від 03.10.2011 року, від 21.11.2011 року, від 27.12.2011 року, від 03.01.2012 року, з яких вбачається, що у вказаний період плата за електроенергію, що нараховувалася в будинку АДРЕСА_1 приймалася саме від ОСОБА_6 З представлених квитанцій від 21.01.2009 року, від 06.01.2010 року, від 21.04.2010 року, вбачається, що у вказаний період плата за водопостачання, що нараховувалася в будинку АДРЕСА_1 приймалася саме від ОСОБА_6 Згідно квитанцій від 29.11.2010 та від 02.03.2011 року у вказаний період плата за природний газ, що нараховувався в будинку АДРЕСА_1 приймалася саме від ОСОБА_6, що підтверджує пояснення позивачки, що вона самостійно оплачує комунальні послуги за ту частину будинку, в якій мешкає, про що надала копії квитанцій, за свою пенсію купляє необхідні їй ліки та продукти харчування.

В обґрунтування своїх заперечень на позов стороною відповідачів суду надані наступні документи, а саме: копії квитанцій на суму 6331,46 грн., якими підтверджується факт оплати ОСОБА_5 будівельних матеріалів на поточний ремонт домоволодіння АДРЕСА_1 у 2013 році; копії квитанцій на суму 506 грн. про оплату ОСОБА_5 за спожитий газ для опалення будинку АДРЕСА_1 за 2008 рік; копії квитанцій на суму 1512,15 грн. про оплату ОСОБА_5 за спожитий газ для опалення будинку АДРЕСА_1 за 2009 рік; копії квитанцій на суму 1405,4 грн. про оплату ОСОБА_5 за спожитий газ для опалення будинку АДРЕСА_1 за 2010 рік; копії квитанцій на суму 2362,76 грн. про оплату ОСОБА_5 за спожитий газ для опалення будинку АДРЕСА_1 за 2011 рік; копії квитанцій на суму 3289,81 грн. про оплату за спожитий газ для опалення будинку АДРЕСА_1 за 2012 рік; копії квитанцій на суму 3289,81 грн. про оплату ОСОБА_5 за спожитий газ для опалення будинку АДРЕСА_1 за 2012 рік; копії квитанцій на суму 3168,18 грн. про оплату ОСОБА_5 за спожитий газ для опалення будинку АДРЕСА_1 за 2013 рік; копії квитанцій на суму 1734,91 грн. про оплату ОСОБА_5 за спожитий газ для опалення будинку АДРЕСА_1 за 2008 рік; копії квитанцій на суму 1180,34 грн. на оплату за спожиту електроенергію в будинку АДРЕСА_1 за 2012-12 p.; копії квитанцій на суму 585 грн. про оплату ОСОБА_5 за спожиту електроенергію в будинку АДРЕСА_1 за 2013 рік; копії квитанцій на суму 1021 грн. про оплату ОСОБА_5 за спожиту електроенергію в будинку АДРЕСА_1 за 2014 рік; копії квитанцій на суму 97029 грн., якими підтверджується факт оплати ОСОБА_4 будівельних матеріалів на поточний та капітальний ремонт домоволодіння АДРЕСА_1; копії квитанцій на суму 3665,82 грн. про оплату ОСОБА_4 за спожиту електроенергію в будинку АДРЕСА_1 за 2012-2014 p.p.; копії квитанцій на суму 11598 грн. про оплату ОСОБА_4 послуг водопостачання та водовідведення в будинку АДРЕСА_1 протягом 2010-2014 p.p.; копії квитанцій на суму 4754 грн. про оплату ОСОБА_4 послуг газопостачання в будинку АДРЕСА_1 за 2012- 2014 p.p.. Оскільки відповідачі зареєстровані та проживають в даному будинку зі своїми сім'ями та користуються ним, тому зазначені витрати були витрачені ними на власні потреби. Вказані докази оцінюються судом разом з іншими доказами по справі та свідчать про проведення відповідачами ремонтних робіт в будинку, в якому вони проживали з часу народження по теперішній день, де проживають їхі дружини та діти, про оплату ними фактично наданих послуг відповідними організаціями, але не підтверджують виконання ними умов договору довічного утримання, укладеного 25.02.2008 року.

За клопотанням сторони відповідачів в судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_18, яка показала суду, що є подругою дружини відповідача ОСОБА_4 і постійно приходила на свята, або на день народження до своєї подруги у приватний будинок АДРЕСА_1, де залишалася на декілька днів. Свідок ОСОБА_18 також розповіла, що добре знає ОСОБА_6, це бабуся ОСОБА_4, до неї всі добре відносяться, коли сім'я збиралася на свята бабуся завжди була присутня.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала суду, що є дружиною відповідача ОСОБА_4, позивачка ОСОБА_6 його рідна бабуся, до якої він дуже чуйно відноситься, піклується про стан здоров'я. Свідок ОСОБА_8 підтверджувала виконання її чоловіком всіх умов договору довічного утримання. В судовому засіданні в якості свідка також допитана ОСОБА_11 - дружина відповідача ОСОБА_5, яка розповіла суду, що зі своїм чоловіком мешкає понад два роки, весь час вони проживають за адресою: АДРЕСА_1, декілька місяців назад у них народилася дочка. Свідок пояснила, що не знала про укладений між ним та бабусею договір довічного утримання, їй чоловік нічого про це не розповідав. Коли вона заселялася до будинку, де мешкав чоловік, то була впевнена що господиня будинку саме бабуся - ОСОБА_6 Стосовно виконання умов договору довічного утримання, вона нічого не знає, тому що і про договір дізналася тільки після порушення цього позову. Проте свідок розповіла, що ОСОБА_5 завжди добре відносився до своєї бабусі, якщо вона потребувала будь-якої допомоги, вони ніколи не відмовляли. Суд критично поставився до пояснень свідка ОСОБА_18, тому що її пояснення не мають правового значення для предмету позову, свідка ОСОБА_8 оскільки вона є дружиною відповідача ОСОБА_4 і зацікавлена в результатах розгляду справи. Стосовно пояснень свідка ОСОБА_11 то вони мають прийнятися до уваги незалежно від того, що є доказами сторони відповідача, оскільки її пояснення підтверджують позовні вимоги ОСОБА_6, та повністю узгоджуються з поясненнями відповідача ОСОБА_4, який дав згоду на допит в якості свідка, був приведений до присяги та показував, що взагалі не знав, що уклав договір довічного утримання, а до бабусі ОСОБА_6 завжди добре відносився, бо вона його бабуся. Таким чином, проаналізувавши докази, викладені вище у мотивувальній частині рішення, проаналізувавши пояснення сторін по справі, суд прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість належного виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 умов договору довічного утримання, які навіть не знали, що уклали саме такий договір, а відповідач ОСОБА_4 підписаний в нотаріальній конторі договір вважав договором дарування.

Згідно ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі не виконання або не неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. З цих підстав суд приходить до висновку, що правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

Частиною 3 ст.212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються вищезазначеним та матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

О.С. Комлева