АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №641/7817/13-ц Головуючий
Провадження№22-ц/790/64/2015 1-ї інстанції: Онупко М.Ю
Категорія: скасування усиновлення Доповідач: Трішкова І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської ообласті в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: - Пилипчук Н.П., Крилової Т.Г.,

при секретарі - Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про скасування усиновлення, за зустрічним позовом Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Комунальний заклад "Харківський дитячий будинок "Родина" Харківської міської ради", Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служба у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації, за участю прокуратури Комінтернівського району м.Харкова про позбавлення батьківських прав, збереження права на житло та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом про скасування усиновлення, посилаючись на те, що згідно до рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 31.05.2010 року ними було усиновлено малолітню ОСОБА_7. Під час усиновлення їм було надано медичну документацію у якій було вказано, що дитина має захворювання, а саме: затримку психічного розладу, дизартрія ( F 88.881) та ГМН-ІІ ступеню (Н 520). Однак, позивачі на час усиновлення не знали, що означає такий діагноз. Усиновлена дитина страждає на захворювання, коли не має вольової можливості протистояти бажанню взяти чужу річ без дозволу її господаря. Коли вони зіткнулися з такою проблемою, то намагалися прийняти належні заходи щодо лікування дитини, але такі заходи необхідно здійснювати постійно, без перерв, при цьому, задля його забезпечення, у періоди коли дитина не перебуває під наглядом лікарів, необхідний нагляд осіб, які мають відповідні навички та освіту. Забезпечити такий нагляд ні позивачі, в силу відсутності у них таких знань, ні педагоги за місцем її навчання, не мають можливості. Внаслідок чого страждає сама дитина, яка після чергових крадіжок, скаржиться, що вона нічого не може з собою вдіяти і бажає повернутися до дитячого будинку.

Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради проти позову заперечували, подали зустрічний позов про позбавлення батьківських прав, збереження права на житло та стягнення аліментів, посилаючись на ухилення позивачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Представники Служби у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та Комунального закладу "Харківський дитячий будинок "Родина" Харківської міської ради" просили прийняти рішення суду на розсуд суду в інтересах дитини.

Представник Комінтернівської прокуратури вважав, що обидва позову задоволенню не підлягають.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 червня 2014 року в задоволенні обох позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Управління служб у справах дітей в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка і згідно встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст..ст.60, 214,213 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 31.05.2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було усиновлено малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час усиновлення у дитини були наявні захворювання та встановлено діагноз: затримка психічного розвитку, дизартрія (F 88, 88.1) та ГМН -II ст. (Н 52.0).

Згідно довідки КЗОЗ «Харківська обласна психіатрична лікарня №3» від 31.05.2013 року ОСОБА_8 знаходилася на лікуванні в КЗОЗ ХОКПЛ №3 з 30.04.2013 по 31.05.2013 року, встановлено діагноз F 92.8 та рекомендовано спостереження в районній поліклініці, психолога - педагогічна корекція та повторний курс лікування через 6-8 міс.

З інформації Комунального закладу «Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» № 12-04/303 від 24.03.2014 року вбачається, що ОСОБА_8 з 22.03.2014 року перебуває у вказаному закладі. До закладу дитина доставлена співробітниками ВКМСД Солоницівського ВМ ГУМВС України в Харківській області.

Допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста лікар КЗОЗ ХОКПЛ №3 Кубарєва В.І. пояснила, що після звернення батьків дитини, ОСОБА_8 була прийнята на обстеження та лікуванні в КЗОЗ ХОКПЛ №3. Після проведеного обстеження та курсу лікування дитині було встановлено діагноз - інші змішані розлади поведінки та емоцій (F 92.8). Вказаний діагноз дитині було встановлено на підставі скарг та пояснень батьків та спостереженнями за дитиною в умовах знаходження на стаціонарному лікуванні. Також пояснила, що вказаний розлад є проміжним між нормальними показниками і відхиленнями від норми та не відноситься до психічних розладів, і по суті є переважанням емоцій над розумом дитини, свідчить про недостатній самоконтроль. Інтелект дитини є нормальним, затримка психічного розвитку відсутня. До причин розвитку такого захворювання можна віднести особисті якості дитини, вплив педагогів, батьків та оточуючого середовища. За наявності такого захворювання дитина потребує посилення самоконтролю, корекції з боку батьків та педагогів у навчальних закладах. При цьому діагнозі показання для поміщення дитини до спеціалізованих закладів освіти відсутні. Дитина не несе загрози у спілкуванні іншим дітям, а тому може продовжувати навчання в загальноосвітніх закладах.

Допитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_8 пояснила, що для неї батьки облаштувати кімнату та у неї є всі необхідні для навчання речі, і пояснила, що вона любить своїх батьків та бажає жити з ними та, незважаючи на все, дуже хоче повернутися додому, щоб все було як раніше.

Відповідно до ч. 1 ст.238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо:

воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання;

дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення;

між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів наявності між усиновлювачами та дитиною стосунків, які роблять неможливим їх проживання, суду не надано, натомість встановлено, що у сім'ї наявні певні проблеми які, зводяться до особливостей характеру неповнолітньої, її діагнозу, та її поведінки, яка підлягає корекції шляхом психологічної та педагогічної реабілітації, а не шляхом скасування усиновлення.

Доводи про те, що усиновлювачі не знали про психічне захворювання дитини спростовується тим фактом, що під час усиновлення у дитини були наявні захворювання та встановлено діагноз: затримка психічного розвитку, дизартрія (F 88, 88.1) та ГМН -II ст. (Н 52.0).

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що скасування усиновлення у даному випадку суперечитиме інтересам дитини, а крім того, є підстави для нормалізації відносин між батьками та усиновленою дитиною, незважаючи на знаходження її на час розгляду справи у Комунальному закладі «Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей».

Крім того, суд прийняв до уваги той факт, що скасування усиновлення призведе до психологічної травми у дитини, оскільки дитина тривалий час проживала у родині усиновлювачів, усвідомлюючи, що у неї є мати та батько, та що у випадку прийняття рішення про скасування усиновлення дитина опиниться на самоті с самим собою.

Так, відповідно ст. З Конвенції в усіх діях щодо дітей, суди мають приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції та ст. 14 Закону України „Про охорону дитинства" дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч її бажанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 12 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного медичного догляду, лікування, захисту дитини від будь яких нещасних випадків, не виявляють інтересу до фізичного та духовного стану дитини, її інтересів та переживань, не піклуються про неї та не здійснюють контроль за подіями, які чиняться з дитиною та коло неї.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивачі ОСОБА_8 виконують свої обов'язки по відношенню до дитини, відповідно до актів обстеження житлових умов забезпечили дитині всі необхідні умови для її життя, навчання та розвитку, піклуються про її здоров'я.

Протиправної поведінки усиновлювачів не встановлено.

З огляду на наведене, підстав для позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав судом не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про недоведеність всіх позовних вимог, а тому правильно відмовив у задоволенні обох позовів.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Підстав для зміни чи скасування рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий:

Судді: