АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1704/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2431/15Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю.Д. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Акопян В. І.

Суддів: Лобова О.А., Карпушина Г.Л.

при секретарі Фадєйкіній Н.Б. розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 22 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, зміну договору найму та встановлення порядку користування квартирою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, - Акопян В.І.

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про віднесення майна до особистої приватної власності та визначення порядку користування квартирою, посилаючись не те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ним під час шлюбу з відповідачкою, але за кошти, які він отримав після продажу спадкового майна.

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому прохала визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 та виділити їй в користування частину квартири згідно частки, стягнути 3/4 частини вартості проданого відповідачем спільного автомобіля «Фіат Добло».

Після об'єднання позовів в одно провадження, ОСОБА_2 доповнила позовні вимоги, прохала стягнути з відповідача 3/4 вартості проданого відповідачем автомобіля «Мітсубіші Оутлендер».

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 червня 2015 року позов ОСОБА_2 та позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано об'єктами спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та грошові кошти в сумі 192 690 грн. від вартості відчужених ОСОБА_3 легкового автомобіля «Мітсубіші Оутлендер» 2.0, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Фіат Добло» д.н.з.НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 згідно з варіантом №3 судової будівельно-технічної експертизи № 98-14 від 26 грудня 2014 року та виділено в користування ОСОБА_2 кімнату 4 площею 16,9 кв.м, кімнату 10 площею 12,6 кв.м, лоджію площею 2,0 кв.м. (на плані зафарбовано червоним кольором).

Виділено в користування ОСОБА_3: кімнату 6 площею 9,1 кв.м, кімнату 11 площею 9,9 кв.м, вбудовану шафу 5 площею 1,4 кв.м, лоджію площею 2,6 кв.м (зафарбовано синім кольором).

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 закласти отвір між лоджіями.

Зобов'язано ОСОБА_3 в кімнаті 11 площею 9,9 кв.м на місці віконного отвору улаштувати балконні двері з віконним отвором для виходу на лоджію площею 2,6 кв.м.

Визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину грошових коштів від вартості відчужених ОСОБА_3 двох автомобілів «Мітсубіші Оутлендер» та «Фіат Добло» .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 96 345грн., тобто 1/2 частини грошових коштів від вартості відчужених автомобілів.

На рішення суду апеляційну скаргу подала ОСОБА_2, прохає рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення її позовних вимог та відмову в задоволенні позову відповідача, апеляційну скаргу подав і ОСОБА_3, в якій прохає рішення суду скасувати, винести нове рішення про задоволення його позову та відмову в задоволенні позову відповідачки, посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі. Мають двох неповнолітніх дітей: сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти після розірвання шлюбу проживають в спірній квартирі з матір'ю ОСОБА_2, на їх утримання відповідач сплачує аліменти.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що під час шлюбу подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1 та два автомобілі: легковий автомобіль «Мітсубіші Оутлендер» 2.0 та вантажний «Фіат Добло», це майно підставно визнано спільним сумісним майном подружжя.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо).

Місцевий суд, відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову про визнання квартири АДРЕСА_1 його особистою власністю, ґрунтувався тим, що позивач за його позовом не надав суду доказів того, що квартира була придбана за гроші, які належали йому особисто, від продажу отриманого у спадщину незавершеного будівництва житлового будинку з надвірними будівлями та приватизованої земельної ділянки площею 0,17 га в.с.Тахтаулово Полтавського району та області. Сам договір купівлі-продажу підтверджує лише факт продажу даного нерухомого майна.

В матеріалах справи мається копія договору купівлі - продажу спірної квартири від 22 вересня 2006 року, в якому зазначено, що квартира придбавалась зі згоди дружини покупця, ОСОБА_2, з якою він перебуває у шлюбі і яка надавала свою згоду на сплату за квартиру обговорену грошової суму.

Висновок місцевого суду, що квартира є спільним майном подружжя, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають право власності на 1/2 частину спірної квартири кожний відповідає вимогам закону.

Статтями 63, 69 та 70 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вони мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відступ від рівності часток та збільшення її частки до 3/4 при розподілу спільного майна подружжя, місцевий виходив з того, діти на час розгляду справи проживають в одній квартирі з батьками, відповідач аліменти на дітей сплачує згідно рішення суду, заборгованості по аліментах не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Судом встановлено, що між сторонами після розірвання шлюбу склалися неприязнені відносини, неодноразово позивачка зверталась з заявами до Ленінського РВ ПМУ УМВС, скаржилась на поведінку відповідача, але до відповідача засоби впливу не застосовувалися.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що дані обставини є істотними, які дають право на відступ від рівності часток подружжя у спільному майні при його поділу.

Рішенням суду першої інстанції встановлено порядок користування квартирою згідно варіанту № 3 судової будівельно-технічної експертизи від 26.12.2014 року. При прийнятті даного варіанту необхідно зробити такі переобладнання: закласти отвір між лоджіями та на місці віконного отвору улаштувати балконних віконний отвір для виходу на лоджію.

Колегія суддів, не погоджується з варіантом встановлення порядку користування квартирою, що прийнятий судом, оскільки судом не було враховано, що даний варіант передбачає встановлення нової стіни та втручання в несущі конструкції будинку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що необхідно встановити порядок користування квартирою згідно варіанту №1, оскільки відповідно до даного варіанту сторонам виділяються в користування житлові кімнати і допоміжні приміщення (одному співвласнику - площею 27,4 кв.м, із них - 2 кімнати жилою площею 26.0 кв.м., другому співвласнику - площею 27,1 кв.м., із них 2 кімнати жилою площею 22,5 кв.м.), розмір яких відповідає часткам сторін в праві спільної власності по 1/2 та даний варіант не передбачає ніяких переобладнань.

З урахуванням думки сторін і врахування інтересів двох неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає, що позивачці необхідно виділити в користування частину приміщень зафарбовану в синій колір, площею 27,1 кв.м.: жилу кімнату 10 площею12,6 кв.м., жилу кімнату 11 площею 9,9 кв.м. та дві лоджії площею 2,0 кв.м. і 2,6 кв.м.

Відповідачу виділити в користування частину приміщень зафарбовану в червоний колір площею 27,4 кв.м.: жилу кімнату площею 16,9 кв.м., жилу кімнату 6 площею 9,1 кв.м., вбудовану шафу 6 площею 1,4 кв.м.

Решту допоміжних приміщень, які на плані даного варіанту зафарбовані в жовтий колір, залишити в спільному користуванні сторін.

Суд першої інстанції підставно визнав два автомобіля: легковий автомобіль «Мітсубіші Оутлендер» та вантажний «Фіат Добло» спільним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що ОСОБА_3 без згоди дружини після розірвання шлюбу розпорядився вантажним автомобілем «Фіат Добло», що з нього на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 1/2 вартості проданого автомобіля (72 000:2) 36 000грн.

Доводи відповідача, що кошти отримані від продажу даного автомобіля були використані на погашення кредитів, які були отримані для сім'ї, не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 частини коштів за відчужений автомобіль «Мітсубіші Оутлендер».

Сторони не заперечують і це встановлено судом першої інстанції, що легковий автомобіль був ними придбаний під час шлюбу і є спільним майном подружжя. Подаючи позов до суду позивачка не включила його до розподілу спільного майна подружжя, в судовому засіданні пояснила, що вона випадково після подачі позову до суду знайшла доручення відповідача від 5 жовтня 2012 року на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на право експлуатувати та розпоряджатися автомобілем «Мітсубіші Оутлендер», вона не заперечувала, що вони не користувались автомобілем з 2012 року. Допитана в якості свідка ОСОБА_4 підтвердила, що в жовтні 2012 року вони придбали легковий автомобіль у відповідача, сплатили кошти і надала суду розписку відповідача про отримання від них 18 000 доларів США. У нотаріуса оформили доручення на експлуатації та розпорядження автомобілем. Новий власник автомобіля ОСОБА_8 пояснив, що він придбав автомобіль у ОСОБА_4 в лютому 2014 році, кошти за автомобіль він сплатив ОСОБА_4, а ОСОБА_2 він не знає.

Таким чином, колегія суддів, надавши оцінку вищезазначеним доказам приходить до висновку, що під час шлюбу ОСОБА_3 в 2012 році фактично розпорядився автомобілем «Мітсубіші Оутлендер», отримав кошти за проданий автомобіль, які використав на придбання іншого автомобіля, вантажного «Фіат Добло», який вірно визнано судом як спільне майно подружжя.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303 , 307, п.3 ст. 309, ст.316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 22 червня 2015 року в частині визначення порядку користування квартирою та стягнення грошової компенсації за автомобілі змінити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 згідно варіанту №1 судової будівельно-технічної експертизи № 9814 від 26.12.2014 року та виділити в користування ОСОБА_3: кімнату 4, площею 16,9 кв.м; кімнату 6, площею 9,1кв.м; вбудовану шафу площею 1,4 кв.м (загальною площею 27,4 кв.м, на плані червоного кольору).

Виділити ОСОБА_2 в користування в квартирі АДРЕСА_1: кімнату 10, площею 12,6 кв.м.; кімнату 11, площею 9,9 кв.м., лоджію площею 2,0 кв.м., лоджію площею 2,6 кв.м., (загальною площею 27,1кв.м., на плані синього кольору).

В спільному користуванні співвласників залишити: кухню 3, площею 9,1 кв.м. коридор 1, площею 9,3 кв.м.; вбудовану шафу 2, площею 0,4 кв.м.; коридор 7, площею 3,4кв.м.; ванну ,площею 2,6 кв.м.; вбиральню 9, площею 1,0 кв.м.,( загальною площею 25,8 кв.м., на плані жовтого кольору).

Зменшити розмір різниці в вартості відчуженого автомобіля, стягнутої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 96 345 гр. до36 000(тридцять шість) тисяч гривень.

Відмовити ОСОБА_2 в стягненні з ОСОБА_3 1/2 вартості проданого автомобіля «Мітсубіші Оутлендер».

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає в законну силу з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили рішенням апеляційного суду .

Головуючий В.І. Акопян

Судді апеляційного О.А.Лобов

Суду Г.Л.Карпушин

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян