Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 709/1800/14-ц
Провадження № 22ц/782/202/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів Фарятьєва С.О., Соловей Р.С.,

при секретарі Козубській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу прокурора Сватівського району Луганської області, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості були задоволені частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 8488 грн. 13 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, прокурор Сватівського району Луганської області, який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного 28 серпня 2011 року між сторонами договору без номеру ОСОБА_2 отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, у звязку із чим його заборгованість за тілом кредиту становить 8488 грн. 13 коп.

Встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 березня 2009 року ОСОБА_2 у відповідності до положень ст.39 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) був визнаний недієздатним (а.с.219).

При цьому опікун відповідачу призначений не був (а.с.222), на час укладання зазначеного правочину та на час розгляду справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в суді апеляційної інстанції останній на примусовому лікуванні у психіатричному закладі не перебував (а.с.222, 225-226).

Згідно із ч.2 ст.41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину.

Відповідно до ч.1 ст.226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною особою, є нікчемними.

Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

При таких обставинах, приймаючи до уваги, що на час укладання 28 серпня 2011 року між сторонами кредитного договору ОСОБА_2 був визнаний недієздатним, опікун йому призначений не був, з огляду на положення ч.2 ст.41, ч.2 ст.215, ч.1 ст.216, ч.1 ст.226 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та у повній відповідності до приписів ч.1 ст.216 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача одержане ним на виконання цього правочину тіло кредиту у сумі 8488 грн. 13 коп.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Сватівського району Луганської області, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: