АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5201/15 р.
Справа № 638/7375/14 Головуючий 1 інстанції Шестак О.І.
Категорія: право власності Доповідач: Коровін С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коровіна С.Г.

суддів - Овсяннікової А.І.

Пшенічної Л.В.

при секретарі - Чабан А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Харківської державної академії фізичної культури на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської державної академії фізичної культури, третя особа - ректор Харківської державної академії фізичної культури Ажиппо Олександр Юрійович про скасування наказів про дисциплінарне стягнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської державної академії фізичної культури, ректора Харківської державної академії фізичної культури Ажиппо О.Ю., в якому просив скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №17В від 03.04.2014 року «Про винесення догани завідувачам кафедр» про винесення ОСОБА_2 догани; а також стягнути з Харківської державної академії фізичної культури на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В ході слухання справи ОСОБА_2 неодноразово уточнював свої позовні вимоги та остаточно просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури № 17В від 03.04.2014 року «Про винесення догани завідувачам кафедр» про винесення ОСОБА_2 догани; визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №23-В від 24 квітня 22014 року «Про винесення догани завідувачам кафедр» про винесення ОСОБА_2 догани; визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №23-В від 24 квітня 2014 року «Про винесення догани завідувачу кафедр» про винесення ОСОБА_2 догани; визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №178 від 25.04.2014 р. по особовому складу про звільнення ОСОБА_2 з посади завідуючого кафедрою спортивних танців і фітнесу; визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №196 від 08.05.2014 р. по особовому складу про усунення ОСОБА_2 з посади завідуючого кафедрою спортивних танців і фітнесу; визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №24-В від 06.06.2014 р. про винесення ОСОБА_2 догани; визнати незаконним і скасувати наказ №302 від 20.06.2014 р., яким ОСОБА_2 звільнений з посади професора, завідувача кафедри спортивних танців і фітнесу Харківської державної академії фізичної культури за п. З ст. 40 КЗпП України: звільнення за систематичне невиконання трудових обов'язків; поновити ОСОБА_2 на посаді професора, завідувача кафедри спортивних танців та фітнесу Харківської державної академії фізичної культури з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення - з 24.06.2014 р. по день поновлення на роботі; стягнути з Харківської державної академії фізичної культури на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказує, що з 01.08.1993 р. він працював в Харківській державній академії фізичної культури. Згідно з контрактом №383 від 30.12.2013 р. він призначений на посаду завідуючого кафедрою спортивних танців і фітнесу Харківської Державної академії фізичної культури.

Позивач зазначає, що наказом ,№17В від 03.04.2014 р. за неналежну та невчасну підготовку навчально-методичного забезпечення дисциплін та звітно-облікової документації кафедри, виявленої в результаті перевірки згідно з наказом по академії від 02.04.2014 р. №49 «Про позапланову перевірку навчально-методичної документації кафедр», йому винесено догану. Даний наказ позивач вважає протиправним, незаконним і безпідставним, так як він винесений всупереч вимог ст.ст. 147, 149 КЗпП України і порушує права позивача, передбачені ст. 43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Позивач вказує, що наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 29.03.2012 р. №384 «Про затвердження форм документів з підготовки кадрів у вищих навчальних закладах І-ІV рівнів акредитації», затверджено тільки бланки форм документів, а не форми практичних, методичних, лабораторних та інших занять, та визначено спільно з Інститутом інноваційних технологій і змісту освіти надавати вищим навчальним закладам І-ІV рівнів акредитації методичну допомогу щодо використання нових форм документів. Однак, на момент проведення перевірки належної роботи кафедри спортивних танців та фітнесу даний наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства освіти і науки України №209 від 03.03.2014. Позивач стверджував, що не допускав порушень трудової дисципліни, а керівництво академії не відбирало у нього пояснень щодо порушення трудової дисципліни перед видачею наказу №178

24 квітня 2014 року йому наказом №23 вдруге оголошено догану без обґрунтування підстав.

Позивач зазначає, що 19.05.2014 р. проректором з науково-педагогічної роботи було затверджено графік атестації кафедр, згідно з яким атестація кафедри спортивних танців та фітнесу була призначена на 20 травня 2014 року. Про таке рішення його своєчасно не повідомляли. Крім того він вважав, що наприкінці навчального року атестація не проводиться.

Рішенням атестаційної комісії від 02.06.2014 р., яке доведено до його відома тільки 10.06.2014 р., його визнано таким, що не відповідає посадам професора і завідуючого кафедри спортивних танців та фітнесу.

Наказом №24-В йому було втретє оголошено догану без обгрунтування такого рішення та без вимагання від нього пояснень, на підставі якихось звернень студентів. Також на даний наказ подана була скарга до КТС, однак до цього часу вона не розглянута, рішення позивачем не отримано. Доповідною запискою від 10.06.2014 р. ОСОБА_2 повідомив ректора академії Ажиппо О.Ю. про незаконні дії та вимоги завідувача навчальної частини ОСОБА_4 Однак, вказує позивач, ніякої реакції від ректора стосовно такого звернення не послідувало, тому він вважає, що воно взагалі не розглядалось.

Однак, зазначає позивач, одразу ж 10.06.2014 р. його повідомили про дострокове розірвання контракту та звільнення. Такі дії відповідача та третьої особи створюють враження та, на думку позивача, безсумнівно направлені на створення неможливих умов праці для нього з намаганням змусити його звільнитися з роботи. Однак він не звільнився.

Після таких подій на роботі, вказує позивач, він зазнав значних нервових потрясінь, в зв'язку з чим стан його здоров'я погіршився і він вимушений був звернутися до медиків. На лікарняному перебував з 25.04.2014 р. по 07.05.2014 р. З 08.05.2014 р. вийшов на роботу, і йому вручили наказ про звільнення №178 від 25.04.2014 р. на підставі самоусунення від виконання функціональних обов'язків. Однак, трудову книжку не видали, остаточний розрахунок не провели, належні грошові кошти не виплатили.

Позивач повідомляє, що 08.05.2014 р. наказом №196 було внесено зміни до наказу про звільнення №178 від 25.04.2014 р,: його усунули від виконання його функціональних обов'язків, однак, з якого часу та на який період в даному наказі не зазначено. З цим наказом позивача ознайомили тільки 12.05.2014 р.

Позивач вказує, що 24.06.2014 р. його ознайомили з наказом №302 від 20.06.2014 р. про припинення трудового договору (контракту) та звільнення з 24.06.2014 р. за систематичне невиконання трудових обов'язків, на підставі раніше винесених доган, рішення атестаційної комісії про невідповідність займаним посадам, за п. З ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що вказані накази про оголошення догани, про усунення від посади, про звільнення є незаконними, винесені з порушенням порядку, встановленого КЗпП України, підлягають скасуванню, а позивач поновленню на роботі.

Позивач вказує, що зі змісту наказів №17В від 03.04.2014 р., №23-В від 24.04.2014 р., №24-В від 06.06.2014 р. про оголошення доган, та наказу №302 від 20.06.2014 р. про звільнення, на нього накладено дисциплінарне стягнення за невиконання посадових обов'язків та невідповідність займаній посаді, а не за порушення трудової дисципліни. Невиконання посадових обов'язків не є порушенням трудової дисципліни.

Посилаючись на ст. 149 КЗпП України, позивач вказує, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен відібрати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Керівництво відповідача не відбирало у нього пояснень і не пропонувало їх надати, тобто керівництво підприємства порушило порядок застосування дисциплінарних стягнень. Крім того, позивач не був ознайомлений з наказом по академії від 02.04.2014 р. №49 «Про позапланову перевірку навчально-методичної документації кафедр» та результатами проведеної перевірки.

Позивач вказує, що згідно положень посадової інструкції, до складу його професійних та функціональних обов'язків не входить належна та вчасна підготовка навчально-методичного забезпечення дисциплін та звітно-облікової документації кафедри. Будь-які дані, що свідчили б про порушення позивачем обов'язків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України, у відповідача відсутні, а застосування до нього стягнення в вигляді догани та дострокового розірвання контракту і звільнення, на переконання позивача, застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, в зв'язку з чим спірні накази про оголошення доган та звільнення підлягають скасуванню як незаконні.

Крім того, вказує позивач, згідно Положення про атестацію наукових працівників, керівник наукової установи має право протягом двох місяців з дня затвердження вченою радою результатів атестації перевести цього працівника за його згодою на іншу роботу, що відповідає його кваліфікації. І тільки в разі незгоди наукового працівника з переведенням на іншу роботу або неможливості його переведення трудовий договір з ним в той же термін може бути розірвано відповідно до законодавства. Переведення на іншу роботу не пропонувалось позивачу, неможливість переведення на іншу роботу також не розглядалась та не доводилась до відома ОСОБА_2 його керівником після рішення атестаційної комісії.

Посилаючись на п, 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, позивач вказував, що застосувати цей пункт можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. З ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку (звільнення за порушення громадських обов'язків не допускається); невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов'язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків повинно бути систематичним; Відповідачем не дотримано місячний строк притягнення працівника до відповідальності.

Посилаючись на ч. 2 ст. 149 КЗпП України, позивач зазначав, що за кожне порушення трудової дисципліни або невиконання трудових обов'язків може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, тобто якщо за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на працівника трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, йому вже було оголошено догану, то звільнити працівника за вчинення цього самого проступку вже не можна. Отже догани, які були оголошені позивачу і звільнення за п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України, було здійснено, як слідує зі змісту самих наказів про оголошення доган та звільнення, за одне й те саме порушення, що є незаконним.

Також, позивач зазначав, незрозумілим є на підставі чого роботодавець визначив порушення п. 3.11 та 7.10 контракту №383, докази вини позивача в скоєнні даних порушень та в чому саме полягає порушення педагогічної етики.

Таким чином позивач вважав, що його незаконно притягнули до дисциплінарної відповідальності, а потім звільнили з роботи.

Позивач вказує, що внаслідок незаконного звільнення він не має матеріальної можливості забезпечувати свою сім'ю та здійснювати інші необхідні для життєдіяльності витрати; ці обставини змусили його докладати значних зусиль для організації свого життя та життя його сім'ї. Моральні страждання посилювались постійним нервовим стресом та пов'язаними з ним конфліктами в сім'ї та з оточуючими. Моральна шкода була заподіяна також тим, що до моменту оголошення доган та звільнення позивач належним чином виконував свої функціональні обов'язки, і за цей час здобув певних успіхів в професії, стабільних життєвих зв'язків, почував себе соціально захищено, бо мав роботу та впевненість в завтрашньому дні. Однак, безпідставним звільненням ці зв'язки було зруйновано. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в 10000 гривень.

ОСОБА_2 вказує, що з дня звільнення до цього часу він не працює.

Посилаючись на ст. 235 КЗпП України, позивач вказує, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток за останні два місяці перед звільненням становить приблизно 4500,00 грн. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу по 4500,00 грн. за кожний місяць вимушеного прогулу.

Представник відповідача і третя особа в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечували з підстав систематичного невиконання позивачем своїх трудових обов'язків, порушення трудової дисципліни, просив в задоволенні позову відмовити.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №178 від 03 квітня 2014 року про винесення ОСОБА_2 догани;

Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №23-в від 24 квітня 2015 року про винесення ОСОБА_2 догани;

Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №178 від 25 квітня 2014 року по особливому складу про звільнення ОСОБА_2 з посади завідуючого кафедрою спортивних танців та фітнесу;

Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №196 від 08 травня 2014 року по особовому складу про усунення ОСОБА_2 з посади завідуючого кафедрою спортивних танців та фітнесу;

Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №24-в від 06. червня 2014 року про винесення ОСОБА_2 догани;

Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури 302 від 20 червня 2014 року яким ОСОБА_2 звільнено з посади професора, завідуючого кафедрою спортивного танцю та фітнесу Харківської державної академії фізичної культури за п.3 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді професора, завідуючого кафедрою спортивних танців та фітнесу Харківської державної академії фізичної культури.

Стягнуто з Харківської державної академії фізичної культури на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 61661 грн.

Стягнуто з Харківської державної академії фізичної культури на користь держави судові витрати у розмірі 860 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скази поставлено питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважає,що рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Апелянт посилається на те, що 30 грудня 2013 року відповідачем було укладено трудовий контракт N9383 з позивачем на виконання останнім обовязків завідувача кафедри спортивних танців і фітнесу. До цього часу Позивач вже виконував обовязки завідувача кафедри спортивних танців і фітнесу. Але до діяльності Позивача в якості завідувача кафедри, були неодноразово зроблені зауваження щодо виконання ним своїх службових обов'язків, що було неприпустимо як для учбового закладу, оскільки порушувались вимоги чинного законодавства до рівня освіти та контролю за витратами бюджетних коштів. Саме у цей період Позивач став застосовувати соціальні процеси, які проходили в країні, з метою політизувати дісциплінарні стягнення щодо себе. Так, починаючи з лютого 2014 року, Позивачем неодноразово здійснювались спроби дискредитувати як учбовий заклад в цілому, так і працівників і студентів ВУЗу. На спроби з боку керівництва Академії прояснити мотиви відповідач відповідав новими безпідставними обвинуваченнями керівництва Академії. Крім того, протягом декількох місяців Позивачем взагалі не виконувались обовязки завідувача кафедрою, а сааме: взагалі не велась робота відповідно до посадових інструкцій. На вимоги посадових осіб Відповідача Позивач не надавав обовязкові документи. Посадовою інструкцією завідувача кафедри, профессора кафедри спортивних танців та фітнесу передбачені такі обовязки:

-розподіл навчального навантаження та основних видів роботи між науково-педагогічними працівниками кафедри спортивних танців та фітнесу;

-своєчасну і якісну підготовку навчально-методичної документації та інших документів, передбачених цим Положенням (посадовою інструкцією);

-контроль за виконанням індівідуальних планів роботи науково-педогогічними працівниками кафедри спортивних танців та фітнесу;

Ці обов'язки Позивачем не виконувались, що підтвердили комісії, призначені для перевірки на кафедру, яку очолював Позивач. Більше того, Позивачем взагалі не було надано будь-яких документів, які б підтверджували виконання ним вказаних обовязків. Такими діями було порушено як педагогічну, так і фінансову дісципліну. Ствердження Позивача про те, що йому начебто не давали ознайомитись з актами перевірки, спростовувалось свідченнями робітників відповідача та представників Комісії по трудових спорах. Комісія по трудових спорах неодноразово розглядала скарги Позивача, але не тільки не знайшла підстав для скасування доганих, но і не змогла заслухати Позивача, оскільки він не з'являвся на засідання комісії. Саме так же позивач не з'являвся в судові засідання окрім першого, таким чином не наддавая можливості співставити його ствердження з показаннями свідків. Тобто, наполягаючи на розгляді своїх позовних вимог, позивач сам фактично відмовився спілкуватись зі свідками, дії яких, як стверджував Позивач, були незаконні та такими, та порушували його права та закони України.

Державна інспекція навчальних закладів України на звернення Позивача проводила перевірку у Харківської державної академії фізичної культури, але висновками комісії ствердження Позивача не було підтверджено. Більше того, комісією зверталась увага на неналежне виконання Позивачем своїх обовязків завідувача кафедрою. Саме з цих підстав Вчена Рада Відповідача 31 березня 2014 року підтримала загальний висновок зборів трудового коллективу Відповідача 27 березня 2014 року щодо дій Позивача по безпідставної дискредитації ВУЗу та студентів Відповідача.

Розторгнення контракту з Позивачем відбулося відповідно до положень Кодексу законів про працю України наказом №302 від 20.06.2014 року. Усі перелічені документи були надані Відповідачем до суду. Позивач же до своєї позовної заяви надав лише копії своїх почесних грамот та подяк, які може і є свідченням щодо його діяльності на посаді завідуючого кафедрою, але на мають жодного відношення до справи. Крчм цих копій грамот Позивачем не було надано жодного підтвердження своїх вимог, навіть він не зявлявся в судові засідання. Але рішення суду, який визнав такі вимоги законними та підтвердежними, незрозуміло. Оскільки, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В судове засідання представник відповідача та третьої особи не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. Клопотання представника відповідача Зеленцова О.П. про відкладення розгляду справи з підстав ускладнення його стану здоров'я колегія не приймає до уваги. Зеленцов О.П. є представником юридичної особи і у разі його хвороби керівник юридичної особи має можливість забезпечити участь у розгляді справи будь якого іншого представника. Крім того представником відповідача не надано жодного медичного документу, який підтверджує, що за станом здоров'я йому протипоказано приймати участь у судовому засідання. Враховуючи вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України колегія вирішила можливим розглянути справу у відсутність представника Харківської державної академії фізичної культури, оскільки юридична особа про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що після навчання в Харківському державному інституті фізичної культури, з 01.08.1993 року, на підставі наказу №149 від 10.09.1993 року, ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду викладача-стажиста кафедри легкої атлетики Харківського державного інституту фізичної культури.

Він навчався очно в аспірантурі Харківського педагогічного інституту протягом 1993-1997 років. На момент розгляду справи працював над докторською дисертацією. З 1997 р. ОСОБА_2 працював на посадах викладача кафедри легкої атлетики, проректора академії, завідувача кафедри спортивних танців та фітнесу Харківської державної академії фізичної культури. До 21.01.2014р. поєднував посаду завідувача і проректора з науково-педагогічної роботи.

Згідно з контрактом №383 від 30.12.2013 року ОСОБА_2 призначено на посаду завідуючого кафедрою спортивних танців і фітнесу Харківської Державної академії фізичної культури.

Наказом №17В від 03.04,2014 року «Про винесення догани завідувачам кафедр» за неналежну та невчасну підготовку навчально-методичного забезпечення дисциплін та звітно-облікової документації кафедри, яка виявлена в результаті перевірки згідно з наказом по академії від 02.04,2014 року №49 «Про позапланову перевірку навчально-методичної документації кафедр», винесено догану завідувачу кафедри спортивних танців та фітнесу ОСОБА_2

Наказом №23-В від 24.04.2014 року «Про винесення догани завідувачу кафедри» за неналежну та невчасну підготовку та корегування обліку навчального навантаження, винесено догану завідувачу кафедри спортивних танців та фітнесу ОСОБА_2 Наказом ректора Харківської державної академії фізичної культури №178 від 25.04.2014 р. по особовому складу, на підставі рішення вченої ради від 25.04.2014 р. ОСОБА_2 звільнено з посади завідуючого кафедрою спортивних танців та фітнесу в зв'язку з самоусуненням від виконання функціональних обов'язків.

При цьому трудову книжку ОСОБА_2 не видали, остаточний розрахунок не провели, належні позивачу грошові кошти не виплатили.

Наказом ректора Харківської державної академії фізичної культури №196 від 08.05.2014 року по особовому складу «Про внесення змін до наказу №178 від 25.04.2014 року», на підставі відсутності будь-якої інформації щодо місцезнаходження ОСОБА_2 і рішення вченої ради від 25.04.2014 року, ОСОБА_2 усунуто з посади завідуючого кафедрою спортивних танців та фітнесу в зв'язку з самоусуненням від виконання функціональних обов'язків на час його відсутності для з'ясування причин цієї відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що з цим наказом позивач був ознайомлений 12.05.2014 року.

Рішенням атестаційної комісії від 02.06.2014 р. щодо відповідності ОСОБА_2 посадам професора і зав. кафедри спортивних танців та фітнесу Харківської державної академії фізичної культури, визнано ОСОБА_2 таким, що не відповідає посадам професора і завідуючого кафедри спортивних танців та фітнесу.

Наказом №24-В від 06.06.2014 року «Про винесення догани» винесено догану професору, завідувачу кафедри спортивних танців та фітнесу ОСОБА_2 за порушення обов'язків професора та завідуючого кафедрою, передбачених п. 3.11 контрактів №383 від ЗО. 12.2013 року і №328 від 03.07.2013 року

Відповідно до повідомлення начальника відділу кадрів ХДАФК, Харківська державна академія фізичної культури з 24.06.2014 року достроково розірвала з ОСОБА_2 контракти, як з науково-педагогічним працівником №328 від 03.07.2013 року укладений між ХДАФК і ОСОБА_2 про призначення ОСОБА_2 на посаду профессора кафедри спортивних танців та фітнесу і №383 від 30.12.2013 року між ХДАФК і ОСОБА_2 про призначення ОСОБА_2 на посаду завідуючого кафедрою спортивних танців та фітнесу.

З зазначеним повідомленням позивач був ознайомлений 10.06.2014 року.

Наказом №302 від 20.06.2014 року Про припинення трудового договору (контракту) звільнено з 24.06.2014 року ОСОБА_2 з за систематичне невиконання трудових обов'язків, згідно акту перевірки навчальною-методичної документації кафедр ХДАФК від 25.02.2014 р., акту позапланової перевірки навчально-методичної документації кафедр ХДАФК від 03.04.2014 р., догани №17-в від 03.04.2014 р. за неналежну і несвоєчасну підготовку навчально-методичного забезпечення дисциплін та звітньо-облікової документації кафедри, службових записок начальника навчального відділу ОСОБА_4, догани №23-В від 24.03.2014 р. за неналежну і несвоєчасну підготовку та корегування обліку навчального навантаження, акту атестаційної комісії щодо перевірки кафедр академії від 23.05.2014 р., рішення вченої ради, догани №24-В від 06.06.2014 р. за порушення п. 3.11 контракту №328 від 03.07.2013 р. і контракту №383 від 30.12.2013 р., рішення атестаційної комісії від 02.06.2014 р. щодо відповідності займаних посад, згоди профспілкового комітету №13 від 03.06.2014 р. Підставою звільнення вказано п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України, п. 7.10 Контракту №328 від 03.07.2013 р. і п. 7.10 Контракту №383 від 30.12.2013 р.

З цим наказом ОСОБА_2 було ознайомлено 24.06.2014 р.

Відповідно до вимог п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно зі ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння в збереженні роботи.

Відповідно до роз'яснень викладених у Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.1.1.1992 р., за загальним правилом індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах (КТС). При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за гі. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. З ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього прудового розпорядку. В таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановленнім чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняти достроково(ст.151 КЗпП України) і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни в відповідності до положення або статусу, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

При звільненні працівника за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен перевіряти законність раніше накладених дисциплінарних стягнень. Якщо був порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, то таке дисциплінарне стягнення не береться до уваги при вирішенні питання про звільнення працівника за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до вимог п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Перевіряючи обґрунтованість наказів про застосування до позивача дисциплінарних стягнень в вигляді догани, ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності наказом №17В від 03.04.2014 р. за неналежну та невчасну підготовку навчально-методичного забезпечення дисциплін та звітно-облікової документації кафедри, яка виявлена в результаті перевірки згідно з наказом по академії від 02.04.2014 р. №49 «Про позапланову перевірку навчально-методичної документації кафедр»; наказом №23-В від 24.04.2014 р. за неналежну та невчасну підготовку та корегування обліку навчального навантаження; наказом №24-В від 06.06.2014 року за порушення обов'язків професора та завідуючого кафедрою, передбачених п. 3.11 контрактів №383 від 30.12.2013 р. і №328 від 03.07,2013 року судом першої інстанції встановлено, що в наказах не зазначено дату вчинення ОСОБА_2 дій, які визнані автором наказів як дисциплінарні порушення, не викладено що саме: дії чи бездіяльнісгь вчинено ОСОБА_2, що свідчить про вчинення дисциплінарних порушень. В наказах не зазначено що саме стало підставою для прийняття рішень про накладення доган (доповідні, акти перевірок, заяви та інше).

При таких обставинах суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити за який період ОСОБА_2 неналежно та невчасно підготував навчально-методичне забезпечення дисциплін та звітно-облікову документацію кафедри, яких саме конкретних документів це стосується, чим дана обставина підтверджується чи спростовується.

Такі ж самі питання відносяться до неналежної та невчасної підготовки та корегування обліку навчального навантаження.

З наказу №24-В від 06.06.2014 р. також не вбачається коли і якими саме діями порушено п. 3.11 контрактів №383 від 30.12.2013 р. і №328 від 03.07.2013 р. та яким чином ці порушення зафіксовано і підтверджено.

При таких обставинах суд обґрунтовано визнав зазначені накази необґрунтованими і такими, що підлягають скасуванню.

Наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №178 від 25.04.2014 р., яким ОСОБА_2 звільнено з посади завідуючого кафедрою спортивних танців та фітнесу в зв'язку з самоусуненням від виконання функціональних обов'язків, та наказ №196 від 08.05.2014 р. про внесення змін до наказу №178 від 25.04.2014 року про усунення ОСОБА_2 з посади завідуючого кафедрою спортивних танців та фітнесу в зв'язку з самоусуненням від виконання функціональних обов'язків на час його відсутності для з'ясування причин цієї відсутності, взагалі не мають правового обґрунтування і не потягли юридичних наслідків.

Суд першої інстанції дійшов висновку,що позивача звільнено з роботи на підставі наказу №302 від 20.06.2014 р. за систематичне невиконання трудових обов'язків. При цьому в наказі не зазначено які саме обов'язки не виконував позивач, за який період і чим це підтверджується. Як на підстави звільнення ректор послався на накази, якими позивачу оголошено догани (№17-в від 03.04.2014 р., №23-8 від 24.03.2014 р., №24-В від 06.06.2014 р.) При таких обставинах суд першої зазначені накази визнав необґрунтованими і такими, що порушують права позивача. .

Згідно Положення про атестацію наукових працівників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.1999 р. №1475, якщо за результатами атестації наукового працівника визнано таким, що не відповідає займаній посаді, керівник наукової установи має право протягом двох місяців з дня затвердження вченою радою результатів атестації перевести цього працівника за його згодою на іншу роботу, що відповідає його кваліфікації. В разі незгоди наукового працівника з переведенням на іншу роботу або неможливості його переведення, трудовий договір з ним в той же термін може бути розірвано відповідно до законодавства.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, переведення на іншу роботу не пропонувалось позивачу, неможливість переведення на іншу роботу також не розглядалась та не доводилась до відома ОСОБА_2 його керівником після рішення атестаційної комісії. При таких обставинах були відсутні підстави для зміни формулювання причини звільнення позивача.

Відповідно до ст, 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а по справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України, в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) від 07.08.2014 №471, виданої Харківською державною академією фізичної культури, загальна сума доходів ОСОБА_2 за період з 01.04.2014 р. по 31.05.2014 р. за винятком аліментів становить 10758,17 гри. Середня заробітна плата складає 5379,09 грн.

Враховуючи викладене суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення до часу ухвалення рішення суду, а саме з 24.06.2014 року по 04.06.2015 року у розмірі 61661 грн.36 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 237і КЗпГІ України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підтвердження завдання йому відповідачем моральної шкоди, позивачем до суду не було надано жодних доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки позивачем не доведено які саме страждання морального характеру він переніс, в чому вони полягають, а також з яких міркувань був визначений розмір моральної шкоди, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягнення з Харківської державної академії фізичної культури на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди.

Судом першої інстанції правильно вирішені питання щодо судових витрат і стягнув з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 860,21 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Харківської державної академії фізичної культури відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення , однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: