Справа № 128/2272/14-ц Провадження № 22-ц/772/688/2015Головуючий в суді першої інстанції Ганкіна І. А.
Категорія 50 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чуприни В.О.,

при секретарі Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що постановою Ленінського районного суду

м. Вінниці від 03 березня 1998 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки всіх видів заробітку.

Відповідач належним чином не сплачував аліменти на утримання дитини, у зв'язку з чим виникла заборгованість за аліментами.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2, урахуванням зменшених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів, за період з січня 2011 року по листопад 2014 року, в сумі 86 801, 62 грн.

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи вимоги тим, що на виконанні в відділі державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки всіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття дитини.

Посилаючись на те, що його вини у виникненні заборгованості за аліментами немає, оскільки він їх сплачував періодично саме в тому розмірі, який визначив державний виконавець, ОСОБА_4 просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 10 590, 22 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 65 101, 22 грн.

У решті позову відмовлено.

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 січня 2015 року виправлено описки та арифметичні помилки допущені в мотивувальній частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та стягнути неустойку (пеню) у розмірі 86 801, 62 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, а його позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 просили відмовити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які діють в інтересах ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та просили відмовити у задоволенні її позову про стягнення пені за несплату аліментів, а зустрічний позов ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконує обов'язків по сплаті аліментів на утримання дочки, внаслідок чого виникла заборгованість, а відтак одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Разом з тим суд зменшив розмір неустойки, з огляду на те, що ОСОБА_4 частково сплачував аліменти, намагався погасити заборгованість та певний період часу не міг працювати. Також суд відмовив у стягненні судових витрат у дохід держави.

Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права та належним чином не дослідив обставини справи, що є підставою для скасування рішення суду.

Установлено, що постановою Ленінського районного суду

м. Вінниці від 03 березня 1998 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки від заробітку.

На виконанні в відділі державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки від заробітку щомісячно до досягнення повноліття дитини.

Згідно довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції від 24 листопада 2014 року загальний розмір заборгованості із сплати аліментів з січня 2001 року по 01 березня 2014 року становить 10 975, 22 грн. (а.с.119, 120).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Згідно зі ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до розрахунку, поданого ОСОБА_2, розмір пені на заборгованість із сплати аліментів на утримання дочки, встановленого розрахунком державного виконавця, станом на березень 2014 року включно, становить 86 801, 62 грн.

За змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Таким чином, загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів складає 86 801, 62 грн. виходячи з такого розрахунку:

за січень 2011 року - 1393 * (198, 16*1%) = 2758, 14 грн.

за лютий 2011 року - 1365 * (446, 25*1%) = 6087, 90 грн.

за березень 2011 року - не нараховується

за квітень 2011 року - 1304 * (473, 75*1%) = 6167, 92 грн.

за травень 2011 року - не нараховується

за червень 2011 року - 1243 * (473, 75*1%) = 5879, 39 грн.

за липень 2011 року - не нараховується

за серпень 2011 року - 1181 * (491, 25*1%) = 5798, 71 грн.

за вересень 2011 року - не нараховується

за жовтень 2011 року - 1120 * (491, 25*1%) = 5499, 20 грн.

за листопад 2011 року - 1090 * (11, 25*1%) = 119, 90 грн.

за грудень 2011 року - не нараховується

за січень 2012 року - 1029 * (537, 75*1%) = 5525, 73 грн.

за лютий 2012 року - 1000 * (537, 75*1%) = 5370 грн.

за березень 2012 року - не нараховується

за квітень 2012 року - 939 * (564, 75*1%) = 5295, 96 грн.

за травень 2012 року - 908 * (564, 75*1%) = 5121, 12 грн.

за червень 2012 року - не нараховується

за липень 2012 року - 847 * (575, 50*1%) = 4870, 25 грн.

за серпень 2012 року - 816 * (575, 50*1%) = 4692 грн.

за вересень 2012 року - не нараховується

за жовтень 2012 року - 755 * (321, 25*1%) = 1744, 05 грн.

за листопад 2012 року - не нараховується

за грудень 2012 року - 694 * (221, 25*1%) = 1533, 74 грн.

за січень 2013 року - 663 * (221, 25*1%) = 1465, 23 грн.

за лютий 2013 року - 635 * (211, 25*1%) = 1339, 85 грн.

за березень 2013 року - 604 * (201, 25*1%) = 1214, 04 грн.

за квітень 2013 року - 574 * (581, 25*1%) = 3334, 94 грн.

за травень 2013 року - 543 * (581, 25*1%) = 3154, 83 грн.

за червень 2013 року - 513 * (581, 25*1%) = 2980, 53 грн.

за липень 2013 року - 482 * (196, 25*1%) = 944, 72 грн.

за серпень 2013 року - не нараховується

за вересень 2013 року - 421 * (622, 75*1%) = 2618, 62 грн.

за жовтень 2013 року - не нараховується

за листопад 2013 року - 360 * (237, 75*1%) = 853, 20 грн.

за грудень 2013 року - 329 * (237, 75*1%) = 779, 73 грн.

за січень 2014 року - 298 * (249, 50*1%) = 742, 02 грн.

за лютий 2014 року - 270 * (337, 23*1%) = 909, 90 грн. (а.с.121, 122).

При обчисленні розміру неустойки, суд першої інстанції правильно застосував норми ст. 196 СК України, врахував, що зобов'язання із сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому правильно визначав неустойку в розмірі 1% від розміру заборгованості із сплати аліментів кожного місяця, визначеного державним виконавцем, помножену на кількість днів, що залишились до березня 2014 року, часу зазначеного позивачем.

Також суд з'ясував розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановив строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, суми часткового погашення заборгованості, та з урахуванням встановленого обчислив розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня часткового погашення заборгованості та дати зазначеної в позові по лютий включно 2014 року, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

При цьому розмір неустойки обчислений відповідно до правових позицій висловлених в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 (справа № 6-31цс13) та від 01 жовтня 2014 року (справа N 6-149цс14).

Таким чином, розрахунок неустойки за вказаний період, проведений судом, відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Вирішуючи питання про визначення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_4 частково сплачував аліменти, намагався погасити заборгованість та певний період часу не міг працювати, а відтак це є підставами для зменшення розміру неустойки до 65 101, 22 грн.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, за передбачених ст. 197 СК України умов.

Викладене свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Разом з тим суд першої інстанції не врахував, що відповідач не має іншої сім'ї, інших дітей, не проживає з батьками і не утримує їх.

При цьому ОСОБА_4, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не довів, що його матеріальний стан незадовільний, а також те, що він потребує матеріальної або соціальної допомоги.

Висновки суду першої інстанції про зменшення розміру неустойки через часткову сплату ОСОБА_4 аліментів та намагання погасити заборгованість є помилковими, оскільки розрахунок пені проводився з урахуванням добровільного часткового погашення боргу відповідачем і лише на суму несплачених аліментів у повному розмірі на місяць або недоплачених аліментів відповідно до розрахунку державного виконавця, який не був оскаржений ОСОБА_4, а розмір заборгованості визнаний його представником.

Також безпідставним є висновок суду, що ОСОБА_4 у певний період часу не міг працювати, оскільки це не підтверджено жодними достовірними та допустимими доказами (довідкою центра зайнятості, висновком МСЕК, листками непрацездатності, тощо), а також не зазначено період часу у який він не міг працювати.

Натомність у матеріалах справи міститься копія трудової книжки ОСОБА_4, відповідно до якої він був звільнений з роботи 17 серпня 2005 року за власним бажанням (а.с.13) і більше доказів про його місце роботи немає.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення розміру неустойки, а відтак рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойки за прострочення по сплаті аліментів у розмірі в розмірі 86 801, 62 грн.

Доводи представника відповідача про те, що він не знав про розмір аліментного зобов'язання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за період з січня по грудень 2008 року ОСОБА_4 сплачував аліменти у розмірі середньомісячного заробітку по Вінницькому району, і заборгованості за цей період у нього не було (а.с.119, 120); заборгованість у відповідача почала виникати з 2009 року, і це, не позбавляло його права звернутися до державного виконавця з вимогою про визначення розміру аліментів, який підлягає сплаті. При цьому відповідач не повідомляв державного виконавця про зміну місця свого проживання. Надані представником відповідача заяви до державного виконавця про визначення розміру аліментів датовані після звернення ОСОБА_2 до суду, тобто після виникнення спору.

Також відповідач не звертався до суду з заявою про зменшення розміру аліментів, визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, не оскаржував рішення, дій державного виконавця.

Згідно із вимогами ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла в зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відмовляючи ОСОБА_4 задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, суд виходив із того, що відповідач не довів наявності підстав, передбачених ст. 197 СК України для звільнення від сплати заборгованості.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом належним чином перевірені доводи відповідача щодо його матеріального, сімейного стану та стану здоров'я, які відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, і встановлено, що у судовому засіданні не здобуто доказів того, що за станом здоров'я та в зв'язку із матеріальним станом ОСОБА_4 не може виконувати свої обов'язки по утриманню дитини, а також те, що заборгованість виникла не з його вини.

При цьому суд прийняв до уваги також те, що ухилення ОСОБА_4 від сплати аліментів носить тривалий характер і протягом цього часу останній позбавляв ОСОБА_2 можливості забезпечити нормальний фізичний та матеріальний розвиток дитини.

Такі висновки суду ОСОБА_4 та його представниками не спростовані.

Разом з тим, те, що ОСОБА_4 не працює, не займається підприємницькою діяльністю, не має на праві власності нерухомого та іншого майна, має поганий стан здоров'я не є підставами для невиконання рішення суду про сплату аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

З пояснень представників ОСОБА_4 встановлено, що він періодично заробляє кошти виконуючи роботу для фізичних осіб за домовленістю. Такі пояснення підтверджуються і частковою сплатою аліментів.

Протягом тривалого часу ОСОБА_4 перебуває на території Російської Федерації з метою працевлаштування (а.с.162); доказів про отриманні доходи на території Російської Федерації ОСОБА_4 не надав, а відтак розмір його доходів встановити неможливо.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_4 про те, що на його утриманні знаходяться батьки, оскільки з батьками він не проживає, останні отримують пенсію за віком та перебувають на диспансерному обліку у медичному закладі. ОСОБА_4 не надав достовірно допустимих доказів, що він надає утримання батькам, які нібито несуть витрати на придбання медикаментів.

Знаходження ОСОБА_4 тривалий час за межами України свідчить лише про те, що допомоги на утримання батьків він не надає.

Посилання ОСОБА_4 на відсутність роботи через незадовільний стан здоров'я само по собі не може бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та зменшення пені, оскільки інвалідність йому не встановлено, як і не встановлені протипоказання фізичної чи іншої праці. Також ці доводи спростовуються і поясненнями представників ОСОБА_4, які пояснили, що останній періодично виконує роботу для фізичних осіб за домовленістю.

При цьому із заявою про зміну розміру аліментів, через неможливість їх сплачувати, ОСОБА_4 не звертався.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у цій частині, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Відповідно до ч. 3 статті 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України безпідставно відмовив у стягненні судового збору з ОСОБА_4 в дохід держави.

Це рішення суд не мотивував, а відтак у цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Рішення про стягнення витрат на правову допомогу сторонами не оскаржувалося.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_4 необхідно стягнути в дохід держави 868 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмови у стягненні судових витрат в дохід держави скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця і жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 86 801, 62 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 868 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.В. Оніщук

/підпис/ В.О. Чуприна

З оригіналом вірно: