АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

при секретарях - Кутц А.В., Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №754/13507/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5275/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
13 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просила змінити розмір аліментів і щомісячно стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до моменту досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2012 року з ОСОБА_3 на її користь стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_3 є приватним підприємцем (директором власної фірми «Ростбуд інвест») та визначає розмір заробітної плати собі самостійно, з метою зменшення розміру суми аліментів постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, а значну частину доходу одержує в натурі, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

02 березня 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин у справі, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції керувався виключно відомостями про доходи ОСОБА_3, не взявши при цьому до уваги інтереси малолітньої дитини. На думку апелянта, неявка відповідача у судове засідання свідчить про те, що він добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, не бере участі у додаткових витратах на утримання дитини. Додатково апелянт зазначила, що ОСОБА_3 є приватним підприємцем (директором власної фірми «Ростбуд інвест», заробітну плату визначає собі самостійно і з метою зменшення розміру аліментів постійно приховує свій дохід, значну частину доходу одержує самостійно.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України був належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони з 02 серпня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2011 року

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 (а.с.8).

Відповідно до довідки форми №3 від 09 липня 2014 року малолітня ОСОБА_6 зареєстрована та проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 16 лютого 2012 року і до повноліття дитини (а.с.54). Зазначене рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили.

Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків №7566 від 24 листопада 2014 року ОСОБА_3 отримав доходи в 2012 році в розмірі 16 783,54 грн. - сума страхової виплати ПрАТ «СК «УНІКА», 80 661,15 грн. - доходи від операцій з продажу або обміну об'єктів рухомого майна від ТОВ «БРИЗ», 12 670, 99 грн. - доходи у вигляді заробітної плати в ТОВ «Ростбуд інвест», в 2013 році 18655,26 грн. - доходи у вигляді заробітної плати в ТОВ «Ростбуд інвест», в 2014 році 11350 грн. - доходи у вигляді заробітної плати в ТОВ «Ростбуд інвест» (а.с.40, 41).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції керувався ст. 192 СК України та виходив з того, що позивачем не надано доказів зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

У випадках, передбачених ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У Постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, прийнятій в результаті перегляду ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 серпня 2013 року у справі про зміну розміру аліментів зазначено, що за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів.

Звертаючись із позовом про зміну розміру аліментів із частки від отриманого доходу на тверду грошову суму, позивач вказувала на те, що відповідач заробітну плату встановлює собі самостійно та з метою зменшення суми аліментів постійно приховує дійсний розмір свого доходу, значну частину доходу одержує в натурі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 працює у ТОВ «Ростбуд інвест», у 2012 році він отримав заробітну плату у розмірі 12 670, 99 грн., у 2013 році - 18 655, 26 грн., за 6 місяців 2014 року - 11 350, 00 грн.

Отже, ОСОБА_3 офіційно працевлаштований та регулярно отримує заробітну плату, розмір якої в середньому становить 1 891, 67 грн. на місяць, а тому підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відсутні.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 є приватним підприємцем (директором власної фірми «Ростбуд інвест»), заробітну плату визначає собі самостійно і з метою зменшення розміру аліментів постійно приховує свій дохід, значну частину доходу одержує в натурі, колегія суддів до уваги не приймає як не підтверджені будь-якими доказами.

Не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що неявка відповідача у судове засідання свідчить про те, що він добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, не бере участі у додаткових витратах на утримання дитини, оскільки зазначені апелянтом обставини не дають підстав для зміни розміру аліментів та присудження її у твердій грошовій сумі.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги інтереси дитини, оскільки при визначенні розміру аліментів суд враховує не лише інтереси дитини, а й стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

Отже, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року є таким, що ухвалене з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді