АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5439/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 623/264/15-ц Вергун І.В.
Категорія: кредитні Доповідач - Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Швецової Л.А.,Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору недійсним в частині нарахування плати за обслуговування кредитного залишку (комісії),-

в с т а н о в и л а

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ « Дельта Банк») про визнання договору недійсним в частині нарахування плати за обслуговування кредитного залишку (комісії).

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 03 січня 2008 року уклала з відповідачем кредитний договір № 002-20118-030108 (далі Договір).

Посилаючись на те, що в договорі не зазначено, що тарифи є невід'ємним додатком до Договору, а також не зафіксовано дату його складання, вважає їх несправедливими, та такими, що не відповідають вимогам статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім цього позивачка зазначила, що порушення її прав відповідачем при укладенні договору виявилось у відсутності у тексті самого Договору права банку нараховувати плату за обслуговування кредитного залишку (комісії), а також ненаправлення банком виписок по рахунку у порядку, визначеному в п. 3.12 Договору.

Вважає, що банком були порушені вимоги ст. 1054 ЦК України, ст. 55 Закону України «Про банківську діяльність» та пункту 3.6 Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року і просила суд визнати недійсним спірний договір в частині нарахування плати за обслуговування кредитного залишку (комісії).

Представник відповідача позов не визнав. Надав суду письмові заперечення, в яких пояснив, що підстав для визнання договору недійсним в частині нарахування плати за обслуговування кредитного залишку (комісії) відсутні, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Надав суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі з підстав порушення позивачем строків позовної давності.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено за безпідставністю.

З апеляційною скаргою на зазначене рішення суду звернулась ОСОБА_2 та зазначила, що вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим й таким, що підлягає скасуванню в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильністю установлення обставин, які мають значення для справи, необґрунтованою відмовою у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки, неправильного застосування норм матеріального права.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що «Тарифи на обслуговування платіжних карток «VisaClassik» не може вважатись невід'ємною частиною договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, оскільки не містить підпису позивачки про ознайомлення з такими тарифами, дати складання та печатки ТОВ «КБ Дельта». Позивачка стверджує, що вона зобов'язувалась сплачувати Банку лише проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифах, а в тексті договору не згадано про те, що їй буде нараховуватись плата за обслуговування кредитного залишку (комісія).

ОСОБА_2 зазначає, що під час укладення договору відповідачем було порушено норми Закону України «Про захист прав споживачів» та не ознайомлено її як споживача з обов'язковими умовами щодо сплати нею плати за обслуговування кредитного залишку (комісії).

З посиланням на п.3.6 Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» апелянт стверджує, що банк не мав права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Зокрема, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК України).

Відповідно до положення ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.ст. 536 та 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, тобто це є істотною умовою, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Судом встановлено, що 03 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Дельта Банк» був укладений договір № 002-20118-030108 на відкриття карткового рахунку на обслуговування платіжної картки.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що держатель сплачує Банку проценти за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом, за ставками, які зазначені у тарифах.

З підписанням цього Договору Держатель засвідчує, що він ознайомлений з Правилами та Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього Договору (пункт 5.1 Договору).

Тарифами на обслуговування платіжних карток VISACLASSIK, тарифний пакет «VISA Класичний» ( a.c.74). встановлені плата за користування Кредитною лінією, яка складає 29,9% річних, а також пунктом 1.2 передбачена плата за обслуговування кредитного залишку в процентному відношенні від суми використаних кредитних коштів, який складає 2,99%, який включений в обов'язковий мінімальний платіж (ОМП) (а.с.74).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача надав для огляду завірену копію вищезазначених тарифів, який є складовою частиною договору, підписаний особисто позивачкою.

Будь-яких об'єктивних та переконливих доказів на спростування зазначених обставин позивачкою суду не надано.

Таким чином, твердження позивачки про те, що при підписанні договору її не було ознайомлено із Тарифами на обслуговування платіжних карток VISACLASSIK, що містяться в тарифному пакеті «VISA Класичний», є необґрунтованими. Навпаки, на момент укладення кредитного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Судова колегія вважає, що районним судом правильно встановлена природа правовідносин між сторонами, обставини справи установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -