АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

03 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона разом з відповідачем є батьками ОСОБА_3, який досяг повноліття і з 2012 навчається на денній формі навчання в Державному вищому навчальному закладі «Київський енергетичний коледж».

Посилаючись на те, що їх син потребує матеріальної допомоги, а відповідач, маючи можливість надавати таку матеріальну допомогу, ухиляється від виконання свого обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 3500 грн. починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання.

В подальшому ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та зазначила, що не заперечує проти стягнення ј частини із всіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у розмірі ј частини із всіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2014 року і до досягнення ним двадцяти трьох років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що при ухвалені рішення судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведені обставини, які суд вважав доведеними, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що оскільки відповідачем не було надано підтверджень, що він офіційно працевлаштований, судом першої інстанції було зроблено хибний висновок про стягнення аліментів у розмірі ј частини із всіх видів доходів. Вважала доцільним стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Вказувала на те, що в судовому рішенні зазначаються факти, які є неправдивими, а саме зазначено, що сторони в судове засідання не з'явилися, хоча і вона і відповідач були присутні в судовому засіданні 02.12.2014.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача аліменти в тверді грошову сумі у розмірі 3500 грн.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав наведених в ній.

ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та в вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно Свідоцтва від 04.09.2003 шлюб між сторонами було розірвано19.09.2002.

В 2012 року ОСОБА_3 був зарахований на навчання в Державний вищий навчальний заклад першого рівня акредитації «Київський енергетичний коледж», теплоенергетичного відділення, спеціальність «Монтаж і експлуатація теплоенергетичного устаткування теплових електростанцій», де навчається на 3 курсі.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів суд виходив з того, що син відповідача, який досяг повноліття, продовжує навчання потребує матеріальної допомоги, однак батько дитини, який має можливість надавати таку допомогу, ухиляється від виконання обов'язку утримувати таку дитину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про зазначення в рішенні неправдивих фактів щодо явки сторін у судове засідання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач звернулися до суду з письмовими заявами про розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно довідки від 02.12.2014 судове засідання було проведено за відсутності сторін та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, якою передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом невірно визначено розмір аліментів.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Враховуючи, що сторони не були присутні в судовому засіданні, апеляційним судом, в межах повноважень передбачених ст. 303 ЦПК України, визнано поважною причиною неподання до суду першої інстанції відповідачем довідки з місця роботи.

Оскільки з наданої відповідачем довідки вбачається, що на час ухвалення рішення ОСОБА_2 працював у ТОВ «ВІК І К», висновок суду про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів є законним.

При визначенні розміру частки аліментів, що стягуються з батька дитини, судом вірно враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність на його утриманні дружини, двох неповнолітніх дітей та матері пенсійного віку і визначено розмір аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо строку до якого підлягають стягненню з відповідача аліменти на повнолітнього сина.

Частиною 1 статті 199 СК встановлено, що батьки зобов'язані утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, до досягнення двадцяти трьох років.

Таким чином, визначальними при вирішення питання про строк до якого присуджуються аліменти є дві умови: вік дитини та тривалість навчання.

Встановивши строк стягнення аліментів до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, тобто до 11.07.2019 року, судом не враховано, що відповідно до довідки № 4092 від 26 вересня 2014 року, що міститься у матеріалах справи, термін закінчення коледжу ОСОБА_3 01.04.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

За змістом вказаної норми право на утримання невід'ємно пов'язане із навчанням.

З урахуванням вказаних обставин, рішення суду в частині визначення строку, до якого підлягають стягненню аліменти, підлягає зміні із зазначенням, що аліменти підлягають стягненню на період навчання ОСОБА_3 в Державному вищому навчальному закладі «Київський енергетичний коледж», але не більше ніж до досягнення 23 років

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року в частині визначення часу до якого підлягає стягнення аліментів змінити та встановити, що аліменти підлягають стягненню на період навчання в Державному вищому навчальному закладі, першого рівня акредитації «Київський енергетичний коледж», але не більше ніж до досягнення 23 років.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/28911/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3144/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Марцинкевич В.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.