Справа № 162/1075/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Труш В.О.
Провадження № 22-ц/773/333/15 Категорія: 19 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М.,

при секретарі - Губарик К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживачів, встановлення недійсності правочину та стягнення коштів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду від 15 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любешівського районного суду від 15 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживачів, встановлення недійсності правочину та стягнення коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" був укладений договір фінансового лізингу №008868 з відповідними додатками до нього (а.с.5-12). Відповідно до умов договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор ЮМЗ-6 АКМ 40.2, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 91 900 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. На виконання договору позивач 05 грудня 2014 року сплатив ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 9 190 грн. комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та 45 950, 00 грн. авансового платежу по договору (50% від вартості предмета лізингу) (а.с.13).

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у звязку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг").

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати; лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданного товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Відповідно до умов договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор ЮМЗ-6 АКМ 40.2, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 91900 грн., у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця та придбавається ним на своє ім'я за договором купівлі-продажу у продавця (п.1.5 договору).

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку № 1 до договору, який є невід'ємною його частиною. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 грудня 2013 року позивач сплатив ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 9190 грн. комісії банку та 45950 грн. авансового платежу. Інші умови договору сторонами не виконувались.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім умов зазначеного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України "Про фінансовий лізинг", Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", Закону України "Про захист прав споживачів".

Так, відповідно до норм ст. ст.11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених законодавством вимог для данного виду договорів, кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору.

Виходячи з викладеного, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи і наявні у ній докази, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання правочину недійсним, а тому обгрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що п.п. 1.4, 1.6., 2.5., 3.4.1., 5.4., 8.3., 8.8., 8.10., 8.13., 8.14., 8.15 та розділ 10 є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" не заслуговують на увагу.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч.3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Позивачем всупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про факт недодержання сторонами при укладенні оспорюваного договору вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

В матеріалах справи також відсутні докази в підтвердження того, що при укладенні договору відповідач діяв недобросовісно, а умови договору є несправедливими.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду і не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, а рішення Любешівського районного суду від 15 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді