Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/46/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бойко П. М.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

29.01.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді - Мурашка С.І.

Суддів - Сукач Т.О., Кривохижі В.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Опікунська рада Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Новогригорівська Перша сільська рада Долинського району Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив: позбавити відповідачку батьківських прав відносно їхньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити місце проживання дитини за його місцем проживання по АДРЕСА_1; стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 600 грн., щомісячно.

Зазначав, що від спільного проживання з відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5.

Спільне життя з відповідачкою у них не склалося, з березня 2011 року вони спільно не проживають і дитина постійно проживала з ним та знаходилася на його утриманні. Відповідачка участі у вихованні дитини не бере, її життям не цікавиться.

05 січня 2014 року батьки відповідачки взяли дитину до себе і відмовляються її повертати.

Відповідачка постійно знаходиться у роз'їздах, веде розпусний спосіб життя, схильна до зловживання спиртним напоями.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2014року позов задоволено частково.

Суд вирішив: визначити місцем проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання її батька - ОСОБА_2, АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с.Серьогово Княжпогостського району КоміАРСР, зареєстрованої АДРЕСА_2, працюючої менеджером продажу ТОВ «Гудгарден» м.Ярославля, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючого в АДРЕСА_1, на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи з 17.02.2014 року і до повноліття дитини.

В решті позовних вимог відмовлено. В частині платежу за один місяць рішення суду піддано негайному виконанню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду в частині відмови судом у позбавленні ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не оскаржувалось, що вбачається зі змісту апеляційної скарги та підтверджено в судовому засіданні апеляційного суду представником ОСОБА_3, ОСОБА_4

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_4 і ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, ОСОБА_2, його представник адвокат ОСОБА_8, та сільський голова Новогригорівської Першої сільської ради Долинського району Журавльов П.І. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Представник служби у справах дітей Долинської РДА в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є батьком, а відповідачка ОСОБА_3 матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

Позивач за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.7), на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.9), працює трактористом СФГ «Геліос» Долинського району Кіровоградської області, до складу його сім'ї входять батько, мати і донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_2, сім'я має належні умови для проживання (а.с.6).

Відповідачка ОСОБА_3 за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується довідками-характеристиками від 15.02.2013 року та від 12.03.2014 року (а.с.29,30).

Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської РДА №01-29/80/1 від 08.05.2014 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітньої доньки» з 2011 року дитина проживала з батьком у будинку його батьків. Мати дитини ОСОБА_3 їздить на заробітки до Росії, надсилає кошти на її утримання, по приїзду в Україну спілкується з дитиною та має намір брати її до Росії для спілкування.

На даний час малолітня ОСОБА_5 проживає у бабусі ОСОБА_7, матері ОСОБА_3

Орган опіки та піклування вважає, що не є доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої доньки (а.с.24).

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст.ст.160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність визначення місцем проживання дитини місце проживання її батька позивача по справі ОСОБА_5

Матеріалами справи підтверджується, що згідно свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5, батьком якої є громадянин України ОСОБА_2 та матір'ю громадянка Російської Федерації ОСОБА_3 (а.с.5).

Згідно відмітки в паспорті громадянки Російської Федерації ОСОБА_3, з 04.08.2009 року вона зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 (а.с. 84).

В характеристиці на ОСОБА_3, наданої ПП ОСОБА_11, зазначено, що ОСОБА_3 з 01.03.2012 року працювала на посаді пакувальниці та зарекомендувала себе з позитивної сторони ( а.с.29), а у виробничій характеристиці наданій 12.03.2014 року ТОВ «Гудгарден», ОСОБА_3 з 20.02.2012 року по теперішній час працює на посаді менеджера по продажам та зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с.30).

Висновком органу опіки та піклування про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 від 08.05.2014 року (а.с.24), актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 04.04.2014 року (а.с.25), довідкою виконавчого комітету Долинської міської ради від 08.04.2014 року (а.с.27), підтверджується, що малолітня ОСОБА_5, проживає у своєї баби, матері ОСОБА_3, ОСОБА_7.

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 є громадянкою Російської Федерації, немає постійного місця проживання в Україні, переважну кількість часу знаходиться в Російській Федерації, де працює та проживає, в зв'язку з чим приділяти багато уваги вихованню своєї доньки ОСОБА_5 у неї немає можливості, а вихованням доньки має можливість займатися не вона особисто, а її мати ОСОБА_7

Позивач ОСОБА_2 постійно проживає в Україні, в с.Новогригорівка-1, Долинського району Кіровоградської області, працює трактористом СФГ «Геліос» (а.с.26), згідно довідки Долинської ЦРЛ на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (9), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.7).

На запит апеляційного суду комісія з питань захисту прав дитини Долинської РДА Кіровоградської області надала рішення від 21 січня 2015 року, яким рекомендувала ОСОБА_3 дотриматися процедури перетину кордону, щоб мати змогу зареєструвати своє місце проживання в Україні, а ОСОБА_2 приватизувати будинок за адресою: АДРЕСА_3, де він фактично проживає зі своєю дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, співмешканкою та її дітьми.

Комісія надала висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання її батька ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_3.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції про доцільність визначити місцем проживання дитини місце проживання її батька ОСОБА_2 є правильними та відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Так, як місцем проживання дитини визначено місце проживання її батька ОСОБА_2, а відповідачка як мати дитини також зобов'язана її утримувати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини.

Визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі відповідає вимогам ч.3 ст.181 СК України.

В апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, зазначається недотримання судом першої інстанції Конвенції про стягнення аліментів за кордоном.

Проте, з такими доводами апеляційної скарги в повній мірі погодитись не можна.

Так, відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч.1 ст.110 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Частиною 9 зазначеної статті визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні, що визначено ч.10 ст.110 ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_2 заявив три самостійні вимоги: 1) позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_5; 2) визначити місцем проживання дитини; 3) стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини.

Місцем проживання відповідачки позивач вказав АДРЕСА_4, тобто, як вбачається з матеріалів справи, це місце проживання матері відповідачки ОСОБА_7, з якою проживала дитина позивача та відповідачки.

Згідно адресної довідки Долинського РС УДМС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 зареєстрованою по Долинському районі не значиться, а тому є всі підстави вважати, що останнім відомим місцем проживання або перебування відповідачки є місце проживання її матері ОСОБА_7, АДРЕСА_4.

Виходячи з позовних вимог, позивачем дотримано правил підсудності та подано позовну заяву до Долинськоого районного суду Кіровоградської області, що відповідає вимогам ч.1 ст.109, ч.ч.1.9,10 ст.110 ЦПК України.

25.03.2014 року, за адресою зазначеною позивачем місцем проживання відповідачки, АДРЕСА_4, особою яка там проживає отримано надіслану судом поштову кореспонденцію, що підтверджується відміткою в рекомендованому повідомленні про врученні поштового відправлення (а.с.14).

Наведене свідчить, що копію позовної заяви з додатками до неї могла отримати особисто відповідачка або її мати ОСОБА_7, яка проживала за вказаною адресою та має нотаріально посвідчену довіреність від ОСОБА_3, та має право бути її представником в усіх без винятку судах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», адміністративних та інших державних та недержавних установах, у адміністративних, цивільних та кримінальних справах, користуючись усіма правами, що їх закон дає позивачеві, відповідачеві, третій особі та потерпілому (а.с.17), яка і приходила в судові засідання та представляла інтереси своєї дочки, відповідачки ОСОБА_3

Таким чином, є всі підстави вважати, що відповідачка знала, що Долинським районним судом розглядається справа за позовом ОСОБА_2 до неї, висловлювала своє ставлення до позову через свого представника та знала про прийняте судове рішення.

Що стосується Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, укладеної в Нью-Йорку 20 червня 1956 року, яка набрала чинності для України 19.10.2006 року, статтею 1 визначено, що метою цієї Конвенції є спрощення стягнення аліментів, на які особа (далі-позивач), що перебуває на території однієї з Договірних Сторін, заявляє своє право, з іншої особи (далі-відповідач), яка підлягає під юрисдикцію іншої Договірної Сторони. Ця мета досягається за допомогою установ й органів, які далі називаються Органами, що передають, і Органи, що приймають.

Засоби правового захисту, передбачені в цій Конвенції, доповнюють, але не замінюють, будь-які інші засоби правового захисту, які існують відповідно до внутрішньодержавного або міжнародного права.

Статтею 7 Конвенції передбачена можливість надіслання судових доручень, якщо законодавства обох заінтересованих Договірних Сторін містять положення про судові доручення.

Звернення суду України із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави передбачено ст..412 ЦПК України.

Виходячи з преамбули Конвенції її прийняття покликано вирішенням гуманітарної проблеми, що виникає через становище тих нужденних людей, які залежать від отримання аліментів від осіб, які перебувають за кордоном, через те, що судовий розгляд або виконання за кордоном позовів про аліменти спричиняють серйозні юридичні та практичні труднощі, а також забезпечити засоби для вирішення таких проблем та для подолання таких складнощів.

Отже, Конвенцію про стягнення аліментів за кордоном суди України мають право застосовувати у випадках коли є труднощі у стягненні аліментів за кордоном.

Виходячи з обставин справи, заявлених вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, у суду першої інстанції не було потреби застосовувати Конвенцію про стягнення аліментів за кордоном і її незастосування не є підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: