У х в а л а

28 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Романюка Я.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей Хмельницької міської ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, про стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання дитини та позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

16 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2014 року позов задоволено частково, постановлено позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_6, стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на сина в розмірі 500 грн щомісячно, а також стягнути з ОСОБА_5 додаткові витрати на лікування сина у розмірі 203 272 грн 76 коп.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10 грудня

2014 року зазначене рішення скасоване в частині позбавлення ОСОБА_5 батьківських права, його попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанцій на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 164 Сімейного кодексу України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 лютого 2014 року, від 4 червня 2014 року, від 3 вересня 2014 року та від 28 січня 2015 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанцій, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав, виходив із недоведеності винної поведінки батька, що є обов'язковою умовою для позбавлення батьківських прав, а також попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 лютого 2014 року суд касаційної інстанції відмовляючи у відкритті провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України не вказав жодних фактичних обставин, що можуть свідчити про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2014 року суд касаційної інстанції, відмовляючи у задоволенні касаційної скарги, погодився із висновком судів попередніх інстанцій про позбавлення батьківських прав, виходячи з доведеності факту, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, а заходи реагування не дають позитивних результатів;

- ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2014 року та від 28 січня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із доведеність факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей Хмельницької міської ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, про стягнення аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, позбавлення батьківських прав, за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема