АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3107/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2396/15Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з останнього на його користь нараховані та несплачені відсотки в розмірі 19,14 доларів США, 12, 5 % річних за період з 24.04.2015 року по 01.06.2015 року в розмірі 39,90 доларів США, 3% річних за період з 24.04.2015 року по 01.06.2015 року та неустойку за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за період з 24.04.2015 року по 01.06.2015 року в розмірі 188,48 доларів США.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 19,14 доларів США суму нарахованих та несплачених процентів на 24.04.2015 року, 39,90 доларів США 12,50% річних, встановлених договором за період з 24.04.2015 року по 01.06.2015 рік, 9,50 доларів США 3% річних за період з 24.04.2015 року по 01.06.2015 рік.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду змінити та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення даної позовної вимоги. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу (депозиту).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є публічним договором (ст. 633, ч. 2 ст. 1058 ЦК України) та складається з договору-заяви № 331832/251854/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 5 міс. в іноземній валюті від 24 листопада 2014 року та Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», що є невідємними частинами договору банківського вкладу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені), суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що даний вид забезпечення виконання зобовязання договором сторін не передбачено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Разом з тим, законом передбачено обовязкову письмову форму правочину щодо забезпечення виконання зобовязання, недодержання якої має наслідком його нікчемність (ст. 547 ЦК України).

Вимоги до письмової форми правочину визначені ст. 207 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Укладений між сторонами у письмовій формі договір банківського вкладу не передбачає умов та розміру сплати неустойки (пені) у разі невиконання або неналежного виконання банком обовязку повернути суму вкладу та нараховані відсотки.

Колегія суддів не приймає до уваги хибне тлумачення апелянтом п. 7.1. договору банківського вкладу, що містить вказівку на відповідальність сторін відповідно до чинного законодавства України у випадку невиконання або неналежного виконання умов Договору і за своїм змістом не є правочином щодо забезпечення виконання зобовязання.

Відповідальність за порушення грошового зобовязання передбачена ст. 625 ЦК України у вигляді обовязку боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, що її застосовано судом першої інстанції при вирішенні даного спору і в цій частині рішення місцевого суду сторонами не оскаржується та в силу ст. 303 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо поширення на спірні правовідносини положень ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, є безпідставними, оскільки позивач не є субєктом визначених Законом правовідносин.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав до скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_3

ОСОБА_4

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1