У х в а л а

іменем україни

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, відкритого акціонерного товариства «Берегівський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, поданою їх адвокатом Радем Іваном Івановичем, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2011 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний Банк» (далі - ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний Банк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 26 листопада 2004 року № 84/32-04 (зі змінами та доповненнями), яка станом на 29 грудня 2010 року складала 2 022 946 грн 77 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 26 листопада 2004 року між відкритим акціонерним товариством «Берегівський комбінат хлібопродуктів» (далі - ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів») та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний Банк» укладено кредитний договір № 84/32-04, за умовами якого, з урахуванням змін та доповнень, позивач надав ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» кредит у сумі 3 000 000 грн.

16 лютого 2006 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком, ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки № № 3-/12-06 та 31/12-06, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися перед кредитором в повному обсязі відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що виникли із кредитного договору.

Позивач вказав, що відповідачами умови кредитного договору та поруки належним чином не виконувалися, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 2 022 946 грн 77 коп., яку банк просив солідарно стягнути з відповідачів.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2011 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» на користь ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний Банк» в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород» заборгованість за кредитним договором від 26 листопада 2004 року № 84/32-04, зі змінами і доповненнями, яка станом на 29 грудня 2010 року складала 2 022 946 грн 77 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2011 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - Радь І.І., мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною 2 статті 324 ЦК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний Банк» на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Апеляційний суд, залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції, погодився з висновками місцевого суду про солідарну відповідальність поручителів за невиконання позичальником умов кредитного договору та, враховуючи, що заявники не заявляли позовних вимог про визнання припиненими договорів поруки з посиланням на зміну основного зобов'язання без їх згоди та збільшення обсягу їх відповідальності, дійшов висновку, що суд не вправі вирішувати питання про підставність припинення договорів поруки, оскільки у даній справі позовною вимогою є стягнення кредитної заборгованості.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 листопада 2004 року між ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний Банк» в особі філії «Закарпатське Центральне відділення Промінвестбанку», яку перейменовано на філію «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» укладено кредитний договір № 84/32-04, за умовами якого, з урахуванням договорів про внесення змін від 24 січня 2005 року № 1, від 26 лютого 2005 року № 2, від 30 березня 2005 року № 3, від 20 квітня 2005 року № 4, від 16 лютого 2006 року № 5, від 02 січня 2008 року № 6а, від 17 березня 2008 року № 7 та від 01 вересня 2008 року № 8, позивач надав ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» кредит у сумі 3 000 000 грн з кінцевим терміном повернення до 31 січня 2009 року.

16 лютого 2006 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком, ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки № № 3-/12-06 та 31/12-06, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися перед кредитором в повному обсязі відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 26 листопада 2004 року № 84/32-04 (зі змінами, внесеними згідно з договорами від 24 січня 2005 року № 1, від 26 лютого 2005 року № 2, від 16 березня 2005 року № 3, від 30 березня 2005 року № 3а, від 20 квітня 2005 року № 4, від 16 лютого 2006 року № 5), за умовами якого останній зобов'язався повернути до 31 січня 2009 року кредит у розмірі 3 000 000 грн, відсотки за користування ним у розмірі 17 % річних, сплатити неустойку (пеню, штрафи), а також відшкодувати всі збитки, понесені кредитором внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору (а. с. 18-19).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 29 грудня 2010 року утворилася заборгованість у розмірі 2 022 946 грн 77 коп., яка складається з: 1 450 000 грн - сума кредиту, 454 616 грн 43 коп. - відсотки за користування кредитом, 22 061 грн 80 коп. - пеня, 96 268 грн 54 коп. - 3 % річних.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходячи з того, що відповідачем ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» порушено умови кредитного договору, дійшов висновку про солідарне стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителів.

Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи зобов'язання ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» за вказаним кредитним договором після укладення договорів поруки неодноразово змінювалися, зокрема укладалися договори про внесення змін до кредитного договору від 02 січня 2008 року № 6, від 17 березня 2008 року № 7 та від 01 вересня 2008 року № 8, в результаті чого змінився розмір відсотків за користування кредитом до 18,5 % річних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителів.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення.

За положеннями ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року № 6-69цс11, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Разом з цим строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З урахуванням вказаного вище колегія суддів касаційного суду вважає, що суди попередніх інстанцій, у порушення вимог ст. ст. 212-215, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не з'ясували за яких обставин відбулося підвищення процентної ставки за користування кредитом, й відповідно, не визначилися з тим, чи припинена дія поруки у зв'язку із зміною зобов'язання без згоди поручителів, не взяли до уваги, що відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, чим фактично позбавили поручителів права на судовий захист.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, подану їх адвокатом Радем Іваном Івановичем, задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2011 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана