Сколівський районний суд Львівської області
Справа № 453/230/15-ц
№ провадження 2/453/187/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 року Сколівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 районної державної адміністрації Львівської області, з участю третьої особи Плавянської сільської ради Сколівського району Львівської області про визнання незаконними та скасування розпорядження, дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на домоволодіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.02.2015 року звернувся в суд із позовною заявою, уточненою 31.03.2015 року та доповненою 24.06.2015 року у ході судового розгляду, в якій, з урахуванням поданих уточнень та доповнень, просить визнати незаконними та скасувати розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Львівської області № 241 від 29.07.2003 року «Про видачу дублікатів свідоцтв про право власності на жилі будинки», дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 069407, виданого ОСОБА_3 районною державною адміністрацією Львівської області 11.08.2003 року на імя ОСОБА_4, визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований по вул. Вадрусівка, 114 у с. Плавя Сколівського району Львівської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 1979 року по 1995 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 (у шлюбі ОСОБА_4В.), під час якого у 1984 році придбано житловий будинок № 114 по вул. Вадрусівка у с. Плавя Сколівського району Львівської області, який, у подальшому у 1985 році, реконструйовано. В силу того, що він у період з 1984 року по 1992 рік працював у республіці Кома РСР, за його згоди, оформленням документів щодо узаконення вказаного будинку займалася відповідач ОСОБА_2, на імя якої (на той час ще ОСОБА_4В.) 02.08.1990 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної Ради народних депутатів видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, що було зареєстроване у встановленому порядку 08.08.1990 року за № 240. Вже після розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2, втративши оригінал вказаного правовстановлюючого документа, звернулася у ОСОБА_3 РДА Львівської області із заявою про видачу його дубліката, на що головою ОСОБА_3 РДА Львівської області 29.07.2003 року прийняте оспорюване розпорядження і у подальшому на його основі видано оспорюваний дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно на імя ОСОБА_4, хоча та уже була ОСОБА_2. Вказує, що такі розпорядження та дублікат свідоцтва є незаконними, оскільки відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з 2002 року не проживала у спірному житловому будинку, не займалася його доглядом, а, відтак, втратила право на проживання у ньому із подальшим виселенням, як і втратила право власності на такий будинок у звязку із втратою позовної давності, так як після розірвання шлюбу протягом визначеного строку не зверталася до суду із позовом про поділ майна подружжя. Тому вважає, що саме він є власником спірного житлового будинку. Оскільки оскаржуваними розпорядженням та дублікатом свідоцтва порушується його право власності на спірний обєкт нерухомого майна, то він у порядку ст. ст. 386, 392 ЦК України та ст. ст. 71, 116 ЖК України був змушений звертатися до суду із даним позовом про визнання їх незаконним та скасування, а також ставити питання про визнання за ним права власності на такий обєкт нерухомого майна.

Позивач ОСОБА_1 та його належно уповноважений представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві (а. с. 4-8) та заяві про уточнення позовних вимог (а. с. 70) обставини, просили позов задовольнити повністю. У судовому засіданні надала пояснення, аналогічні наведеним у позові та його уточненні.

Відповідач ОСОБА_2 та її належно уповноважена представник ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з підстав, наведених у письмовому запереченні проти позову від 12.06.2015 року (а. с. 102). Додатково зазначили, що не заперечують тієї обставини, що спірний житловий будинок придбаний і реконструйований із його подальшим узаконенням за час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1, а, відтак, останній претендує на його половину в силу діючих на той час положень сімейного законодавства, але не з тих підстав, про які йдеться у заявленому ним позові.

Належним чином уповноважена представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Львівської області начальник юридичного відділу ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, вважає позовні вимоги надуманими та необґрунтованими. Надала пояснення, згідно з якими оспорюване розпорядження прийняте у визначений законом спосіб та у межах наданих повноважень, підстав для його скасування не вбачає. Окрім того, таке розпорядження стосується не лише спірного житлового будинку, але й інших обєктів нерухомого майна, що не мають жодного відношення до предмету даного спору. Однак, враховуючи придбання спірного житлового будинку сторонами і необхідності дослідження походження коштів, за які такий було придбано, при вирішенні спору поклалася на розсуд суду.

Належним чином уповноважена представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Плавянської сільської ради Сколівського району Львівської області сільський голова ОСОБА_8 у судовому засіданні при вирішенні спору поклалася на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, давши належну оцінку доказам у справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Як встановлено судом, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 1979 року по 1995 рік перебували у шлюбі (а. с. 19).

За час перебування у шлюбі, у 1984-1985 роках сторонами ОСОБА_9 та ОСОБА_2 придбано і реконструйовано житловий будинок № 114 по вул. Вадрусівка у с. Плавя Сколівського району Львівської області.

Враховуючи перебування позивача ОСОБА_1 у період з 1984 року по 1992 рік на роботі у республіці Кома РСР у районі Крайньої Півночі, де він працював бурильником тресту «Комінафта» (а. с. 12-15), узаконенням реконструйованого житлового будинку займалася відповідач ОСОБА_2.

Так, на імя відповідача ОСОБА_2 (на той час ОСОБА_4В.) 02.08.1990 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної Ради народних депутатів видане свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, що 08.08.1990 року було зареєстроване Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 240 (а. с. 103).

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4 було відомо про оформлення права власності на спірний будинок саме на імя відповідача ОСОБА_2 (на той час ОСОБА_4В.), чого останній не заперечував також у судовому засіданні.

27.08.2002 року відповідач ОСОБА_2 знята з реєстраційного обліку у ОСОБА_3 районі і зареєстрована 18.10.2002 року у с. Зимна Вода Пустомитівського району, де фактично проживає по даний час (а. с. 26-27).

Переїжджаючи на фактичне проживання в іншу місцевість, відповідач ОСОБА_2 втратила оригінал згаданого вище свідоцтва про право власності на нерухоме майно, у звязку з чим 11.08.2003 року виготовила його дублікат серії САА № 069407, зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.08.2003 року (а. с. 73). Дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно видавався ОСОБА_3 районною державною адміністрацією Львівської області на підставі розпорядження голови № 241 від 29.07.2003 року «Про видачу дублікатів свідоцтв про право власності на жилі будинки» (а. с. 72, 81).

При цьому, суд не вбачає порушень, допущених при виготовленні зазначеного дубліката правовстановлюючого документа у частині повторного зазначення прізвища відповідача «Бенькалович» замість «Палій», так як дублікат видавався у чіткій відповідності з його втраченим оригіналом і не міг містити виправлень чи змінених відомостей.

Що стосується проживання та реєстрації відповідача ОСОБА_2 з 2002 року і по даний час в іншій місцевості, то в силу положень чинного ЦК України зазначена обставина жодним чином не впливає на зміст наявного в останньої права власності, не припиняє такого права, незалежно від спливу позовної давності, визначеної при поділі майна у разі розірвання шлюбу. Відтак, твердження позивача ОСОБА_1 на наведені обставини як на одну із підстав заявленого позову, є безпідставними.

Безпідставним суд вважає також і посилання позивача ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог, на положення ст. ст. 71, 116 ЖК України, які кожна окремо врегульовують зовсім інші за своєю суттю правовідносини і не мають нічого спільного з тими правовідносинами, що є предметом даного спору.

Враховуючи, що ті обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 для можливості визнання за ним права власності на спірний житловий будинок, є абсурдними і не могли знайти свого підтвердження у судовому засіданні, суд не вбачає підстав для необхідності визнання незаконними та скасування розпорядження відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Львівської області № 241 від 29.07.2003 року «Про видачу дублікатів свідоцтв про право власності на жилі будинки», як і дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 069407, виданого ним-же 11.08.2003 року на імя ОСОБА_4 (тепер ОСОБА_2В.).

Суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права на спірний житловий будинок, яке слід захистити шляхом звернення до суду із позовом про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і визнання права власності на ? частину такого майна, з посиланням на норми ЦК Української РСР 1963 року та КпШС Української РСР 1970 року, що діяли на момент розірвання шлюбу між ним та відповідачем ОСОБА_2, яка, у свою чергу, не заперечує відповідного права позивача ОСОБА_1 на ? частину спірного житлового будинку як майно, набуте за час перебування у шлюбі, про що безпосередньо зазначила у судовому засіданні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи все вищевикладене, суд вважає такі позовні вимоги при наведених посиланнях та доказах необґрунтованими, а у їх задоволенні слід відмовити повністю у звязку з безпідставністю із розясненням обрання вірного способу захисту свого порушеного права.

Керуючись ст. ст. 10-11, 60, 62, 64, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 районної державної адміністрації Львівської області, з участю третьої особи Плавянської сільської ради Сколівського району Львівської області про визнання незаконними та скасування розпорядження № 241 від 29.07.2003 року «Про видачу дублікатів свідоцтв про право власності на жилі будинки», дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 069407, виданого ОСОБА_3 районною державною адміністрацією Львівської області 11.08.2003 року на імя ОСОБА_4, визнання права власності на житловий будинок, розташований по вул. Вадрусівка, 114 у с. Плавя Сколівського району Львівської області, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя В.Я. Микитин

Повний текст рішення суду виготовлений 03.07.2015 року.