провадження № 2/760/5052/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретарів судового засідання Квітченко Я. О., Бугайчука О. Р.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та усунення перешкод у користуванні житлом, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

09.06.2015 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 04.10.1993.

Відповідно до довідки форми № 3 від 06.05.2015 № 1247 у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Відповідач понад один рік у вказаній квартирі не проживає, своїх речей там не зберігає, квартирою не цікавиться, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не бере.

На відповідача, який не проживає у квартирі, нараховуються додаткові кошти по оплаті житлово-комунальних послуг.

Позивач вважає, що реєстрація ОСОБА_3 за вказаною адресою перешкоджає позивачу, як власнику даної квартири, повною мірою реалізовувати своє право власності, а тому звернувся до суду з цим позовом.

На підтвердження цих обставин позивач надав такі докази: довідку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурного підрозділу Центр обслуговування споживачів № 1 від 06.05.2015 № 1247 (а.с. 4), копію договору купівлі - продажу від 04.10.1993, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної контори (а.с. 5), акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 05.11.2014 (а.с. 6), акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 04.02.2015 (а.с. 7), акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 06.05.2015 (а.с. 8), копію свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 28.05.2002 (а.с. 10).

У ході судового розгляду справи представник позивача збільшив позовні вимоги та просив суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_3 з реєстрації.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, однак надіслала до суду заяву, посвідчену секретарем виконавчого комітету Товстівської сільської ради Городищенського району Черкаської області Погорілою В. М., від 07.07.2015, у якій зазначила, що проти позову не заперечує та просила розглянути справу у її відсутність (а.с. 38).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві також надіслала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за відсутності її представника (а.с. 40-41).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 04.10.1993, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної контори (а.с. 5).

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 з 17.03.1994, ОСОБА_4 з 10.07.2001, ОСОБА_5 з 26.08.1999, ОСОБА_6 з 27.06.2006, ОСОБА_7 з 19.11.2013 та ОСОБА_3 з 12.08.1999.

Зазначений факт підтверджується довідкою форми № 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурного підрозділу Центр обслуговування споживачів № 1 від 06.05.2015 № 1247 (а.с. 4).

Позивач та відповідач розірвали шлюб 28.05.2002, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 468. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 28.05.2002 (а.с. 10).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).

Отже, ОСОБА_2, як власник майна, може вимагати захисту права власності.

Відповідно до статті 391 ЦК «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Відповідно до статті 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Однак, частина друга статті 405 ЦК передбачає, що «член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Позивач стверджує, що відповідач не проживає у квартирі понад рік. На підтвердження цього посилався на акт мешканців будинку АДРЕСА_1 від 05.11.2014 ОСОБА_9 (паспорт серії НОМЕР_2), ОСОБА_10 (паспорт серії НОМЕР_3), ОСОБА_11 (паспорт серії НОМЕР_4) (а.с. 6), акт мешканців будинку АДРЕСА_1 від 04.02.2015 ОСОБА_10 (паспорт серії НОМЕР_3), ОСОБА_11 (паспорт серії НОМЕР_4), ОСОБА_9 (паспорт серії НОМЕР_2) (а.с.7) та акт мешканців будинку АДРЕСА_1 від 06.05.2015 ОСОБА_9 (паспорт серії НОМЕР_2), ОСОБА_10 (паспорт серії НОМЕР_3), ОСОБА_11 (паспорт серії НОМЕР_4) (а.с. 8), правдивість даних яких перевірено майстром тех. дільниці ОСОБА_12 та підписи яких завірені директором КП Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації «Чоколівське» ОСОБА_13

У судовому засіданні допитані як свідки ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, які є сусідами позивача, підтвердили, що починаючи з січня 2014 року відповідач не проживає у квартирі. Свідки бачили, як ОСОБА_3 добровільно виїхала. З того часу відповідач не з'являлась та оплату за житлово - комунальні послуги не здійснювала.

Суд бачить важливим аргумент позивача, що за користування квартирою нараховуються житлово-комунальні послуги.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює перешкоди позивачу у здійсненні правомочностей власника майна.

У постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, випливає, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; стаття 405 ЦК).

Суд відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК при розгляді цієї справи враховує зазначений висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтею 156 ЖК, статтями 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 33, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 360-7 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та усунення перешкод у користуванні житлом - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко