Категорія: 39 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів -Веремчук Л.М., Антонюк К.І.

при секретарі Черняк О.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мушит О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до Управління освіти Луцької міської ради Волинської області, яке діє в інтересах Комунального закладу «Луцький навчальний комплекс № 26» про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської від 18 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позов. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 листопада 2010 року близько 12 год. 00 хв. в комунальному закладі «Луцький навчально-виховний комплекс № 26» на уроці інформатики учень ОСОБА_5 вистрілив кульковим зарядом ручки в око ОСОБА_4, яка є дочкою позивача, в результаті чого пошкодив останній око. У зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями середнього ступеня тяжкості, дитина проходила довготривале амбулаторне лікування. Між отриманою травмою ока і послідуючим її лікуванням та ускладненнями, що виникли, встановлено прямий причинний зв'язок. Враховуючи розмір завданої майнової шкоди, характер та глибину моральних страждань, яких зазнала його дочка, просив стягнути із відповідача 7011 грн. 06 коп. у відшкодування майнової шкоди та 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

18 березня 2015 року рішенням Луцького міськрайонного суду позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з Управління освіти Луцької міської ради Волинської області, яке діє в інтересах Комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс № 26» на користь ОСОБА_1, який діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 7 301 (сім тисяч триста одну) грн. 40 коп. у відшкодування майнової шкоди та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

В поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення в частині розміру присудженого до стягнення судом моральної шкоди незаконним та необґрунтованим через неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлений позов про стягнення з відповідача 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди задовольнити в повному об'ємі. В решті рішення залишити без змін.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач та його представник, кожен окремо, апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримали, тоді як представник відповідача просила її відхилити, з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині розміру присудженого до стягнення моральної шкоди скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення з наступних мотивів.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 02 листопада 2010 року близько 12 год. 00 хв. в комунальному закладі «Луцький навчально-виховний комплекс № 26» на уроці інформатики в комп'ютерному класі ОСОБА_5 вистрілив кульковим зарядом ручки в око ОСОБА_4, в результаті чого його пошкодив. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями у вигляді поверхневого пораження лівого ока з субконьюктивальним крововиливом (крововилив під білкову оболонку очного яблука) набряком, яке в подальшому своєму перебігу ускладнилось виникненням меноніту (запалення тенонової капсули ока), склеротеноніту (запалення тенонової капсули та зовнішньої оболонки ока), запалення та кісти білкової оболонки ока, з приводу чого вона довготривалий час регулярно отримувала амбулаторне лікування. Дане тілесне ушкодження виникло від травмуючої дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею. За ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров'я. Між отриманою травмою лівого ока і послідуючим лікуванням травми та ускладненнями, що виникли, встановлено прямий причинний зв'язок.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи належними доказами та не оспорюються сторонами (а.с. 5-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала або майну громадянина підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником з час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Ч. 2 ст. 1178 ЦК України визначено, якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров'я чи іншого закладу, що зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Посадовою інструкцією вчителя інформатики, розробленої на підставі тарифно-кваліфікаційної характеристики вчителя, Закону України «Про освіту», постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1993 року № 64, Закону України «Про охорону праці», Типового положення про службу охорони праці, затвердженого наказом Держкомітету України з нагляду за охороною праці від 03 серпня 1993 року № 73, Положення про організацію охорони праці та порядок розслідування нещасних випадків у навчально-виховних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України № 429 від 30 листопада 1993 року встановлено, що вчитель інформатики несе відповідальність за життя та здоров'я учнів під час освітнього процесу.

Відповідно до Закону України «Про освіту» управління навчальними закладами покладено на Управління освіти Луцької міської ради.

Враховуючи вищевикладені обставини та вимоги закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цивільно-правову відповідальність за спричинену майнову та моральну шкоду має нести, у розглядуваному випадку, відповідач по справі, яким є Управління освіти Луцької міської ради.

З врахуванням наданих позивачем доказів, суд першої інстанції, керуючись ст. 60 ЦПК України, правильно визначив розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача - 7301 грн. 40 коп.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її задала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Ч. 2 цієї статті визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 31.03.1995 року № 4 обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір моральної шкоди в 10 000 грн., на думку колегії суддів, суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував характер і глибину завданих неповнолітній ОСОБА_4 моральних страждань, у зазначеному випадку.

З врахуванням того, що внаслідок заподіяного тілесного ушкодження зір дитини на одне око значно погіршився, у зв'язку із чим, остання періодично переживає біль і страждання, вимушена була проходити довготривале лікування в медичних закладах, що позбавило її можливості відвідувати школу, вести повноцінне життя, спілкуватись з однолітками та рідними, завдало останній особливих глибоких та тривалих душевних страждань в період підліткового віку, через протиправну поведінку однокласника, вплинуло на її подальший духовний розвиток та захоплення, а також те, що з метою реабілітації психологічної травми ОСОБА_4 змушена була змінити навчальний заклад, колегія суддів, виходячи з наведених обставин та принципів розумності і справедливості вважає обгрунтованим визначити розмір відшкодування моральної шкоди в 30 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, в силу вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2015 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати і постановити в цій частині нове рішення.

Позов про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Управління освіти Луцької міської ради Волинської області, яке діє в інтересах Комунального закладу «Луцький навчально-виховний комплекс № 26» в користь ОСОБА_1, який діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_4 30 000 гривень за завдану моральну шкоду.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді