Справа № 461/3540/13 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/76/15 Доповідач в 2-й інстанції:Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Шеремети Н.О.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представників: Галицької РА ЛМР - Берегової Т.О., Управління охорони історичного середовища ЛМР - Хандина О.В., ЛКП «Старий Львів» - Сливки В.В., ГО «Правозахисний центр ім. ген. УНР В.Сікевича» - Сікевич Н.В.; ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року, в якому ухвалою цього ж суду від 22 вересня 2014 року виправлено описки, у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_9, ОСОБА_8, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Громадська організація «Правозахисний центр ім. ген. УНР В.Сікевича», ОСОБА_7, ОСОБА_10, про приведення квартири до попереднього стану, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2013 року Галицька РА ЛМР звернулася в суд з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1, який перебуває у власності Львівської міської ради та на обслуговуванні у ЛКП «Старий Львів». Зазначає, що всупереч вимог розпорядження Галицької РА ЛМР «Про приведення квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану та відновлення віконного прорізу на місці дверного» від 05.02.2013 року № 37 відповідачами проведено самовільні роботи та встановлено перегородки на площі кухні, демонтовано перегородки на площі кімнати площею 18,4 кв.м., пічки та пробито у несучій стіні дверний проріз на вуличному фасаді будинку, про що складено акт обстеження технічного стану. Просить суд зобов'язати відповідачів за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме: в житловій кімнаті відновити демонтовану перегородку і пічку та віконний проріз на місці самовільно влаштованого дверного зі сторони головного фасаду будинку АДРЕСА_1, демонтувати самовільно встановлену перегородку в кухні.

Оскаржуваним рішенням позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_9, ОСОБА_8, треті особи - Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про приведення квартири до попереднього стану, задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану: в житловій кімнаті відновити демонтовану перегородку і пічку та віконний проріз на місці самовільно влаштованого дверного прорізу зі сторони головного фасаду будинку АДРЕСА_1, демонтувати самовільно встановлену перегородку в кухні.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь Галицької районної адміністрації 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп. сплаченого судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 вересня 2014 року виправлено описку в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 24.03.2014 року у справі № 461/3540/13-ц (провадження № 2/461/203/14) шляхом викладу мотивувальної частини наступним чином: цивільну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_9, ОСОБА_8, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Громадська організація «Правозахисний центр ім. ген. УНР В.Сікевича», ОСОБА_7, ОСОБА_10, про приведення квартири до попереднього стану та шляхом викладу першого абзацу резолютивної частини: позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_9, ОСОБА_8, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Громадська організація «Правозахисний центр ім. ген. УНР В.Сікевича», ОСОБА_7, ОСОБА_10, про приведення квартири до попереднього стану задовольнити.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_8, яка вважає його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що вказана квартира у власності Галицької РА ЛМР не перебуває і позивач жодним чином не обґрунтовує та не доводить порушення відповідачами його прав в сфері приватних відносин. Звертає увагу на те, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом порушених прав, свобод чи інтересів. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Аргументація позивача про те, що при зверненні до суду він керується Положенням, яке затверджене рішенням виконавчого комітету, не заслуговує на увагу, оскільки судовому захисту підлягає наявне реальне право, яке може бути передбачене та встановлене виключно Законами України, а не актами органу місцевого самоврядування. Крім цього, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради та ЛКП «Старий Львів» не уповноважені на здійснення архітектурно-будівельного контролю, в тому числі не мають повноважень визначати будівництво самочинним, вимагати демонтажу чи приведення до попереднього стану самовільного будівництва, так як зазначені владні функції їм законом не надані. Посилається на ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до якої у документі, який посвідчує право власності на пам'ятку обов'язково вказується категорія пам'ятки, дата і номер рішення про її державну реєстрацію. Тому вважає, що висновок суду першої інстанції з приводу того, що будинок АДРЕСА_1 є пам'яткою архітектури не підтверджений належними доказами, оскільки у правовстановлюючих документах на квартиру № 3 у цьому будинку відсутні будь-які відомості, що квартира чи будинок є пам'яткою архітектури. Відтак на зазначений будинок не поширюються положення Закону України «Про охорону культурної спадщини». Крім цього, аргументація позивача про необхідність отримання дозволів на перепланування, з огляду на ст. 152 ЖК УРСР, п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, є хибною, оскільки у зв?язку з вдосконаленням положень чинного законодавства, прийняття нових нормативно-правових актів, проведенням містобудівної реформи, зазначені положення не підлягають до використання в правозастосовчій практиці. Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повідомлені належним чином (а.с. 236), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників: Галицької РА ЛМР - Берегової Т.О., Управління охорони історичного середовища ЛМР - Хандина О.В., ЛКП «Старий Львів» - Сливки В.В., ГО «Правозахисний центр ім. ген. УНР В.Сікевича» - Сікевич Н.В.; ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЖК України громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, зокрема: здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; забезпечення захисту об'єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; призначення відповідних охоронних заходів щодо пам'яток місцевого значення та їхніх територій у разі виникнення загрози їх руйнування або пошкодження внаслідок дії природних факторів або проведення будь-яких робіт; надання дозволів на проведення робіт на пам'ятках місцевого значення (крім пам'яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об'єктах культурної спадщини, реєстрація дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок; видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам?яток місцевого значення, припинення робіт на пам'ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності Львівської міської ради та на обслуговуванні Львівського комунального підприємства «Старий Львів» і є пам?яткою культурної спадщини.

Відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є власниками квартири АДРЕСА_1, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 429 від 05.03.2013 року, виданою ЛКП «Старий Львів» (а.с. 7).

Відповідно до комісійного акту від 25.12.2012 року обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1, у ній самовільно встановлено на площі кухні перегородки, проведено демонтаж перегородки у кімнаті, пічки, пробито в несучій стіні на вулицю дверний проріз. Рекомендовано привести квартиру до попереднього стану (а.с. 8-9).

Згідно з постановами №№ 21, 22 від 31.01.2013 року адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації м. Львова про накладення адміністративного стягнення, яке передбачене ст. 150 КУпАП, співвласники ОСОБА_9 і ОСОБА_8 здійснили самочинне перепланування АДРЕСА_1, а саме: влаштовано дверний отвір замість віконного отвору, за що оштрафовані на 51 грн. кожна (а.с. 12, 13).

Рішенням міжвідомчої комісії Галицького району м. Львова від 13.01.2013 року зобов?язано ОСОБА_9 - співвласника квартири АДРЕСА_1 за власні кошти привести квартиру № 3 до попереднього стану, а саме: в житловій кімнаті відновити демонтовану перегородку і пічку та віконний проріз на місці самовільно влаштованого дверного зі сторони головного фасаду будинку АДРЕСА_1, демонтувати самовільно встановлену перегородку в кухні (а.с. 14).

Таким чином, судом першої інстанції доведено, що відповідачі самовільно здійснили самочинне перепланування квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 393 від 22.11.1988 року та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 485 від 30.06.1969 року «Про взяття під охорону держави старовинних споруд Львівської області, що мають визначну наукову, історичну і художню цінність», будинок АДРЕСА_1 належить до пам'ятки архітектури Української РСР Львівської області та є пам'яткою культурної спадщини (а.с. 41).

Історичний ареал населеного місця - це частина населеного місця, що зберегла об'єкти культурної спадщини і пов'язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку (ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою збереження та використання об'єктів культурної спадщини регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 року.

Згідно ст. 26 цього Закону в редакції від 01.01.2006 року, чинній на момент самовільного перепланування квартири АДРЕСА_1 відповідачами, реставрація пам'яток національного значення здійснюється за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Як передбачено п. 5.9 Положення про управління охорони історичного середовища Львівської міської ради та його структури, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 1223 від 27.10.2006 року, до повноважень Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради належить надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам'ятках та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах міста, а також програм та проектів, реалізація яких може позначитись на стані об'єктів культурної спадщини.

Відповідно до п. 8 «Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць» опрацюванню проектної документації на будівництво, реконструкцію будівель і споруд у межах історичних ареалів повинно передувати розроблення історико-містобудівних обґрунтувань.

Однак ні проектної документації, ні дозволів на проведення перепланування вказаної квартири відповідачі не мають.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов слід задовольнити, зобов'язавши відповідачів за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану: в житловій кімнаті відновити демонтовану перегородку і пічку та віконний проріз на місці самовільно влаштованого дверного прорізу зі сторони головного фасаду будинку АДРЕСА_1, демонтувати самовільно встановлену перегородку в кухні.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що Галицька районна адміністрація Львівської міської ради не довела в чому полягає порушення її прав, оскільки Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 05 лютого 2013 року № 3 «Про приведення квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану та відновлення віконного прорізу на місці дверного» затверджено висновок міжвідомчої комісі Галицького району (протокол № 1 від 03.01.2013 року §1) та зобов?язано ОСОБА_9 - співвласника квартири АДРЕСА_1 до 05.03.2013 року за власні кошти привести квартиру № 3 до попереднього стану, а саме: в житловій кімнаті відновити демонтовану перегородку і пічку та віконний проріз на місці самовільно влаштованого дверного зі сторони головного фасаду будинку АДРЕСА_1, демонтувати самовільно встановлену перегородку в кухні (а.с. 15).

Дане розпорядження відповідачами не виконане, доказів його скасування чи відміни у встановленому законом порядку в матеріалах справи відсутні.

Згідно п.п. 1.4.1, 1.4.3 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року (далі - Наказу), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу Виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень належать:

перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відповідно до п. 1.4.4. Наказу переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

В порушення зазначених вимог закону, відповідачами не було отримано дозволи на перепланування нежитлового приміщення (квартири), а також відсутні докази про їх звернення за такими, у зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Згідно п. 1.4.6. Наказу власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року, в якому ухвалою цього ж суду від 22 вересня 2014 року виправлено описки, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Шеремета Н.О.