У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Касьяна О.П., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Одеська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, в якому прос <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>ила зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом знесення за рахунок відповідача прибудови ф <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>асадного входу до магазину «Золота рибка», що розташована в цокольному поверху будинку АДРЕСА_1

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_6 посилалася на те, вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 28 жовтня 2009 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Відповідач під квартирою позивача в цокольному поверсі будинку провела реконструкцію нежитлового приміщення шляхом капітальної добудови фасадного входу, самочинно зайняла прибудинкову земельну ділянку, в результаті чого дах прибудованого відповідачем магазину знаходиться на рівні підвіконня квартири позивача, що перешкоджає позивачу користуватись належною їй квартирою, порушує вимоги пожежної безпеки, а також спричиняє інші незручності. Позивач зверталась до відповідача з проханням припинити самовільну реконструкцію, однак остання проігнорувала звернення позивача. Позивач зверталась до відповідних установ та організацій стосовно неправомірних дій відповідача, отримала письмові відповіді, з яких встановила, що відповідач була неодноразово попереджена про незаконність її дій щодо проведення прибудови, не узгодила проект будівництва, в зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду з указаним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2012 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_6 у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_7 прибудови фасадного входу до магазину «Золота рибка», що розташована в цокольному поверсі будинку № АДРЕСА_1 Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 28 жовтня 2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради (а. с. 8).

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 26 липня 2010 року за ОСОБА_7, на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2010 року, зареєстровані нежитлові приміщення цокольного поверху в будинку № 59 «и» по вул. Академіка Вільямса в м. Одесі на праві спільної часткової власності, частка становить 102/1000 частини (а. с. 95).

Позивач стосовно самочинної реконструкції цокольного поверху відповідачем зверталась до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Одеській області, про що надано відповіді на її звернення, якими встановлено факт самочинної реконструкції прибудови (а. с. 9-16).

Рішенням апеляційного суду Одеської області 13 березня 2012 року апеляційні скарги заступника прокурора Київського району м. Одеси та ОСОБА_8 задоволено частково. Рішенн <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>я Київського районного суду м. Одеси від 11 листопад 2010 року скасовано. У позові ОСОБА_7 про визнання за нею права власності на реконструйоване приміщення та виділ майна в натурі відмовлено (а. с. 37-41).

Вказаним рішенням встановлено, що проведеною самовільною реконструкцією порушені права ОСОБА_8, який мешкає в квартирі АДРЕСА_1, і дах фасадного входу до магазину знаходиться на рівні підвіконня квартири ОСОБА_8 (а. с. 40).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 грудня 2012 року № 016/12, демонтаж самочинної прибудови не вплине на несучі здібності конструктивних елементів житлового будинку по вул. Академіка Вільямса, 59 «и», за умови обов'язкового виконання при організації та провадженні робіт з демонтажу наступних вимог: роботи повинні виконуватись в строгій відповідності з проектом виконання робіт та технологічними картами, розробленими та затвердженими в передбаченому порядку (а. с. 156-165). Крім того, у даному висновку зазначено, що зведена прибудова за розмірами (габаритами) здійснена з порушенням робочого проекту.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції курувався положеннями ст. ст. 376, 391 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_9 прибудувала до належного їй магазину, який розташований на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 фасадний вхід, що порушує права позивача на користування та розпорядження належним їй майном.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції керувався положеннями ст. ст. 376, 383, 391 ЦК України та виходив з того, що прибудова до належного відповідачу магазину здійснена з дотриманням будівельних норм, з відповідними дозволами, позивач не є власником земельної ділянки, тому його права не порушені, знесення самочинного будівництва можливе лише у крайніх мірах, а також судом першої інстанції не з'ясовано питання можливості здійснення відповідної перебудови.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Згідно зі ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Положеннями ч. 7 ст. 376 ЦК України зазначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до вимог статті 376 <nau://ukr/435-15|st376/> ЦК <nau://ukr/435-15/> право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 <nau://ukr/2768-14|st103/> ЗК <nau://ukr/2768-14/>.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України <nau://ukr/435-15|st15> визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, під її квартирою на цокольному поверсі знаходиться продуктовий магазин, власником якого є ОСОБА_9, яка самовільно здійснила прибудову фасадного входу магазину таким чином, що дах фасадного входу магазину знаходиться на рівні підвіконня квартири позивача, з даху магазину можливо потрапити до квартири позивача, кондикціонери квартир вищих поверхів капають на дах магазину, що створює неприємний звук. Також, взимку сніг засипає дах магазину та стіну під вікном, що у подальшому може призвести до цвілі стіни кімнати (а. с. 3-7).

Суд апеляційної інстанції, пославшись на те, що визначальним у справі є порушення права позивача та, відповідно, правильне застосування норм матеріального права, та вважаючи, що у такому випадку права позивача не порушені, не звернув уваги на наведені позивачем доводи, без належних доказів у справі, їх не спростував, пославшись на обставини, які не відповідають дійсним матеріалам справи.

Відповідно до пункту 4 статті 26 <nau://ukr/3038-17|st26/>, статті 27 <nau://ukr/3038-17|st27/> Закону № 3038-VI <nau://ukr/3038-17/> право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт.

При цьому необхідно звертати увагу на те, що відповідно до статті 32 Закону № 3038-VI віднесення будівництва до категорії складності об'єктів будівництва здійснюється проектною організацією і замовником; від зазначеної категорії залежить склад дозвільної документації (статті 26 - 31 зазначеного Закону), необхідної для початку будівництва.

Необхідно розмежовувати підстави початку підготовчих та будівельних робіт, які, крім статей 34 і 35 Закону України № 3038-VI, регулюються також постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт <nau://ukr/466-2011-п/>» , та звертати увагу на те, що для початку будівельних робіт достатньо направлення повідомлення або декларації до територіального органу державної архітектурно-будівельної інспекції з урахуванням категорії складності об'єктів будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року визнано недійсною декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 12 квітня 2012 року № OD0 реконструйованого нежилого приміщення цокольного поверху за адресою: вул. Академіка Вільямса, 59 «и», м. Одеса (а. с. 221-223

На вказані обставини суд апеляційної інстанції уваги не звернув, відповідних висновків не навів, питання набрання вказаним рішенням законної сили не дослідив, пославшись на наявність усіх необхідних документів для здійснення вказаної прибудови, не врахував, що таким є умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 Закону № 3038-VI <nau://ukr/3038-17/>, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт.

Висновок суду про те, що відповідач сплачує кошти за дольову участь у землекористуванні, не може свідчити про наявність у неї права на здійснення самочинної добудови.

Також не можна погодитися з посиланням суду на положення ст. 383 ЦК України, оскільки така до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Оскільки допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.П. Касьян В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук