АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 2 вересня 2010 року між сторонами укладено договір позики, за яким позивач передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 20 000 грн. терміном до 1 жовтня 2010 року, про отримання яких останній склав розписку. Всупереч умовам домовленості,

ОСОБА_3 зобов'язання належним чином не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, у зв'язку з чим вона просить стягнути з нього на свою користь суму боргу разом із судовими витратами.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 20 000 грн. та судовий збір у розмірі

229,40 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт вказує на ті обставини, що його не було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи судом першої інстанції. Також зазначає, що договору позики з ОСОБА_2 не укладав, грошові кошти від неї не отримував.

_________________________________________________________

Справа № 758/9002/13-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2873/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Войтенко Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно з розпискою від 2 вересня 2010 року ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_7 в борг грошові кошти в сумі 20 000 грн., які зобов'язався повернути до 1 жовтня 2010 року (а.с. 3).

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_3 суму заборгованості, суд виходив з того, що вказана розписка свідчить про укладення між сторонами договору позики, а позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за цим договором.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13 викладена правова позиція, згідно з якою письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведена розписка ОСОБА_3 підтверджує факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів.

Положеннями ст.ст. 526, 527 ЦК України закріплений обов'язковий характер зобов'язання.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Крім того, статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з пояснень сторін, вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_3 борг ОСОБА_2 не повернув.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відповідач

ОСОБА_3 порушив умови договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 20 000 грн., яка підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Доводи апелянта з приводу неповідомлення його належним чином про час, дату та місце розгляду справи в суді першої інстанції є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що у встановленому процесуальним законом порядку ОСОБА_3 повідомлявся про судові засідання за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення поверталися на адресу суду за закінченням строку зберігання.

Подібним доводам відповідача та його представника була надана оцінка під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, та, як вбачається з ухвали Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, їх було визнано безпідставними.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

Крім того, клопотання відповідача по суті його апеляційної скарги про скасування рішення та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не ґрунтується на положеннях чинного цивільного процесуального закону, оскільки закріплений у ч. 1 ст. 307 ЦПК України перелік повноважень апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є вичерпним та не містить такої дії.

Натомість, апеляційному суду надано право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Разом з тим, апелянт, не погодившись з рішенням суду, про ухвалення нового рішення в апеляційній скарзі питання не ставить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко