АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського, Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2014 року

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору № DNL0GA від 11 серпня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 317419,20 грн. 20,04 % річних на строк до 11 серпня 2018 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору банк між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. В результаті неналежного виконання умов кредитного договору станом на 24 жовтня 2013 року утворилась заборгованість, яку ОСОБА_2, незважаючи на вимоги банку, не погасив. Враховуючи викладене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNL0GA від 11 серпня 2008 року в розмірі 1508512,67 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на публічних торгах, виселити відповідача та інших осіб із вказаної квартири, а також стягнути ОСОБА_2 судові витрати по справі (а.с. 1-2).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с. 38-39).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог (а.с. 41-43).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив із того, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє звертати стягнення на спірний предмет іпотеки, і наявні всі умови для його застосування.

Проте погодитись з такими висновками не можна.

Відповідно до 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закон), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNL0GA за умовами якого останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі 317419,20 грн. зі сплатою 1,67% на місяць (20,04 % річних) за користування кредитом та кінцевим строком погашення кредиту 11 серпня 2018 року (а.с. 10-12).

Також, 11 серпня 2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки квартири, за умовами якого відповідач передав в іпотеку належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 03 серпня 2001 року квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

Згідно до наявного в матеріалах справи розрахунку станом на 24 жовтня 2013 року заборгованість за кредитним договором № DNL0GA від 11 серпня 2008 року становить 1508512,67 грн., яка складається з наступного: 330791,91 грн. - заборгованість за кредитом, 363772,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 72094,17 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 669781,85 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 71822,03 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-6).

Таким чином, місцевий суд не звернув уваги, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється, оскільки, відповідно до п. 8.1. кредитного договору від 11 серпня 2008 року кредит був виданий у національній валюті України - гривні, а тому колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів враховує положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та роз'яснення надані у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова) в резолютивній частині рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Стосовно вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до матеріалів справи, 23 вересня 2013 року позивач направляв відповідачу вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, що підтверджується копією реєстру поштових відправлень (а. с. 7-9).

Однак, дана вимога банку залишилася іпотекодавцем без реагування. Тобто банком було дотримано вимоги ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», а відтак позивач вправі ставити питання про виселення ОСОБА_2

Таким чином, позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими.

Між тим, відповідно до змісту ст.ст. 11 та 33 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно, без клопотання позивача замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже, з приводу виселення судом інших осіб колегія суддів констатує, що по даній справі банком пред'явлено позов до одного відповідача - ОСОБА_2, в процесі розгляду справи інші особи не залучалися судом у якості співвідповідачів в порядку ст. 33 ЦПК України, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні, що не позбавляє позивача права на звернення до суду із позовом про виселення інших осіб, які мешкають у даній квартирі.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, про часткове задоволення позову.

Крім того, вирішуючи питання судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 5612,10 грн. (а.с. 23, 24, 45) у рахунок повернення сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2014 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNL0GA від 11 серпня 2008 року в розмірі 1 508 512,67 грн., з яких: 330 791,91 грн. - заборгованість за кредитом, 363 772,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 72 094,17 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 669 781,85 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 71 822,03 грн. - штраф (процентна складова), яка утворилась станом на 24 жовтня 2013 року, звернути стягнення на належну на праві приватної власності ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» вказаного предмету іпотеки, з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та з встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселити ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення інших осіб із квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Наб. Перемоги, 50, ) у рахунок повернення судових витрат - 5612,10 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: