Справа № 333/8287/14-ц
Провадження № 2/333/193/15
рішення

Іменем України

06 березня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

при секретарі Шевченко І.П.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2013 року по 01.01.2015 року в сумі 24 715,60 грн. Під час судового розгляду ОСОБА_4 уточнила свої первісні вимоги та обґрунтувала їх тим, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року з ОСОБА_2 було стягнуто на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 01.02.2013 року і до повноліття дитини. Однак, ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого станом на 01.01.2015 року виникла заборгованість в розмірі 10451 грн. 65 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, відповідач повинен сплатити їй неустойку (пеню) в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а всього у розмірі 24 715 грн. 60 коп., що підтверджено наданим розрахунком. Також, позивач вважає, що бездіяльністю відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, постійному пошуку грошей для забезпечення дитини належним харчуванням та одягом. Просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 24715 грн. 60 коп., моральну шкоду в розмірі 1000 гривень та понесені судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. У судовому засіданні 25.12.2014 року позовні вимоги підтримувала в повному обсязі та просила їх задовольнити, довірила свої інтереси представляти - ОСОБА_1 Послалася на обставини, викладені у позові, зазначивши, що дійсно у неї є банківська картка, на яку відповідач повинен перераховувати грошові кошти по аліментах, але аліменти від ОСОБА_2 вона отримувала лише частково.

Представник позивача - ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач був обізнаний про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, 2007 року народження, так як був присутній при його оголошенні. Відповідно до рішення суду, яке набуло законної сили, ОСОБА_2 не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини саме у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 01.02.2013 року відповідач почав виконувати свої зобов'язання та сплачував аліменти, про що свідчить розписка позивача - ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_2 був викликаний до виконавчої служби, де останньому роз'яснено про обов'язок, розмір і порядок сплати аліментів. Ухилення від сплати відповідачем аліментів підтверджується тим, що ОСОБА_2 після ухвалення рішення про стягнення аліментів звільнився з роботи, на облік у центрі зайнятості не став, аліменти сплачував декілька місяців, а у подальшому взагалі не здійснював виплат, тому заборгованість, яка станом на 01.01.2015 року складає 10 451 грн. 65 коп. виникла саме з вини відповідача. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник, які можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю. Довіреність від ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_7 до виконавчої служби не надавалась, тому платежі, які надходили на відкритий позивачем у банку розрахунковий рахунок саме від ОСОБА_7 не можуть бути взяті судом до уваги. Крім того, письмової або усної угоди між сторонами по справі про сплату аліментів ОСОБА_7, не було. Також, вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в 1000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 24 715 грн. 60 коп., моральну шкоду та понесену судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У судовому засіданні 17.02.2015 року пояснив, що обізнаний про наявність рішення суду, яким з нього стягнуто на користь ОСОБА_4 на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. Коли він працював на залізничній дорозі, то сплачував аліменти в розмірі 700 гривень, після звільнення сплачував лише 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Виїздив на заробітки за кордон і в цей період аліменти перераховувала його цивільна дружина - ОСОБА_7 на картковий рахунок, який він особисто відкривав у «Приватбанку» для позивача з метою перераховування аліментів. Дане питання не узгоджувалось з ОСОБА_4, але остання проти цього не заперечувала та наскільки йому відомо приймала вказані перерахування. Довіреності на ім'я ОСОБА_7 для перерахування аліментів, не давав. У серпні 2014 року приймав участь у зборах дитини до школи - купував канцелярію в м. Апостолово, Дніпропетровської області, що також повинно було враховуватися як сплата аліментів, про що він домовлявся із позивачем. Крім того, окремі платежі по аліментах він направляв позивачу на банківську картку останньої через термінал. Вважає, що він не має заборгованості по аліментам, сумлінно виконує свій обов'язок, тому заперечує проти позову.

Представник відповідача - ОСОБА_3 заперечувала проти позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ст. 196 СК України застосовується, якщо доведено наявність заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 14.02.2015 року встановлено, що заборгованість по аліментах за період з 01.02.2013 року по 31.12.2014 року складає 10 451 грн. 65 коп., проте відповідач заперечує суму заборгованості і вважає, що вона становить 4 315 грн. 00 коп. Також, вважає, що заборгованість виникла не з вини її довірителя - ОСОБА_2, а з вини державного виконавця, який не надіслав ОСОБА_2 постанову про відкриття виконавчого провадження, не надсилав останньому довідки-розрахунки заборгованості по аліментам, які отримувала позивач, не викликав боржника до виконавчої служби. Державним виконавцем не застосовувались заходи примусового виконання рішення суду, боржника не було оголошено в розшук. Крім того, за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, проте відповідного звернення також не було. Так як, ОСОБА_2 не викликали до виконавчої служби, то він вважав, що виконує свої зобов'язання належним чином. Крім того, з довідки-розрахунку державного виконавця Распутіна Д.В. від 14.02.2015 року встановлено, що відповідачем з липня 2013 року не сплачувались аліменти, проте з цим погодитись неможна, так як кошти перераховувались на картковий рахунок, відкритий на ім'я позивача, через термінал та вносились ОСОБА_7 - цивільною дружиною відповідача, що підтверджується відповідними виписками з банку. На підтвердження того, що ОСОБА_7 є цивільною дружиною відповідача до суду надано акт про фактичне проживання без реєстрації громадян ОСОБА_2 з ОСОБА_7 та їх малолітнім сином - ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1. Також, ОСОБА_3 не погодилася з розрахунком розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2013 року по 01.01.2015 року наданим представником позивача. Вважає, що розрахунок проведено всупереч постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», надала свій розрахунок заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів, де заборгованість складає 4 315 грн. 00 коп., а неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів - 1 314 грн. 75 коп. Повністю заперечує проти відшкодування позивачу моральної шкоди, так як до суду не надано доказів понесених моральних страждань з вини позивача. Вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів на підставі ст. 191 СК України відсутні, просить у задоволенні позову відмовити. Разом із тим, ОСОБА_3 зазначила, що навіть якщо суд прийде до висновку про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, вона просить суд зменшити розмір пені на суму 5 048,26 грн., тобто суму фактично сплачених аліментів (які були перераховані ОСОБА_7, інші платежі відповідача через термінал), так як у відповідача на утриманні є ще малолітня дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, на теперішній час відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід.

Державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції - Распутін Д.В. у судовому засіданні 06.02.2015 року пояснив, що в його провадженні знаходиться виконавче провадження, відкрите 24.05.2013 року на підставі виконавчого листа № 333/771/12-ц від 29.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, 2007 року народження у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01.02.2013 року і до повноліття. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» 24.05.2013 року сторонам провадження було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. На запит стягувача - ОСОБА_4 останній видавались довідки-розрахунки заборгованості по аліментам. Згідно довідки -розрахунку № 4613/12 від 14.02.2015 року загальна сума заборгованості станом на 31.12.2014 рік складає 10 451 грн. 65 коп. У зазначену суму не враховано платежі, які були внесені на картковий рахунок стягувача від ОСОБА_7 та поповнення картки за номером терміналу, так як до виконавчої служби не було надано довіреності від боржника на ім'я ОСОБА_7, при здійсненні операцій по перерахунку коштів не зазначено призначення платежу. Також, 12.06.2013 року ОСОБА_2 викликався до ВДВС, ознайомлювався з виконавчим листом та був попереджений про належну сплату аліментів, про що свідчить відповідна пояснювальна записка останнього, яка мається у матеріалах виконавчого провадження.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши державного виконавця, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень представників сторін, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.02.2013 року і до повноліття дитини (а.с. 7). Під час судового розгляду вказаної справи, відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів у вказаному розмірі та був присутнім під час проголошення зазначеного рішення суду.

У травні 2013 року до Комунарського ДВС ЗМУЮ надійшов виконавчий лист про стягнення аліментів за вищевказаним судовим рішенням.

У відповідності ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 24.05.2013 року за вих. № 17319/12 сторонам виконавчого провадження: стягувачу та боржнику було направлено ухвалу про відкриття виконавчого провадження (а.с. 83).

З метою виконання судового рішення державним виконавцем вживалися процесуальні заходи щодо встановлення місця роботи ОСОБА_2, виклик боржника до виконавчої служби та роз'яснення порядку сплати аліментів за виконавчим листом, розмір та відповідальність за порушення зобов'язань, тощо. Відповідно до пояснювальної ОСОБА_2 від 12.06.2013 року на ім'я начальника Комунарського ВДВС він був ознайомлений з виконавчим листом та розміром аліментів, які з нього стягуються (а.с. 82).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач достовірно знав про стягнення з нього аліментів та їх розміру.

Фактично судове рішення почало примусово виконуватися з лютого 2013 року, про свідчить розписка ОСОБА_4 (а.с. 43).

Факт отримання коштів за період з 01.02.2013 року по 01.06.2013 року (включно) позивачем не заперечується.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2, складеною державним виконавцем Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ Распутіним Д.В. від 14.02.2015 року, загальна заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 10 451 грн. 65 коп. (а.с. 70-71).

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення, з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів.

Разом із тим згідно з ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був достовірно обізнаний про свій обов'язок зі сплати аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 01.02.2013 року, оскільки він приймав участь у судовому вирішенні спору, позов визнавав повністю, здійснював часткову виплату аліментів. До суду ні відповідачем, ні його представником не було надано достатніх, належних та допустимих доказів невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань зі сплати аліментів з поважних або незалежних від останнього причин (відсутні довідки про хворобу, непрацездатність, виїзд з країни ОСОБА_2 тощо). Будь-яких обставин, які б унеможливлювали щомісячну сплату аліментів і являлися поважними причинами для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання судового рішення протягом вказаного періоду часу по справі не встановлено, тому, на думку суду, заборгованість по сплаті аліментів виникла лише через вину відповідача.

Відповідно до п.9 ч.3 ст. 129 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що рішення суду є обов'язковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. В даному випадку для відповідача така відповідальність встановлена ст.196 СК України.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-81цс13 від 11 вересня 2013 року).

Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми, а в даному випадку до дати, вказаної у позові, тобто до 31.12.2014 року.

За таких обставин з відповідача на користь ОСОБА_4 на підставі ст.196 СК України підлягає стягненню неустойка за прострочення виплати аліментів за період з 01.09.2013 року по 31.12.2014 року (включно), виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до 01.01.2015 року:

· за вересень 2013 року сума сплати складає 600,00 грн., строк прострочення 487 днів, пеня : 600,00 грн. х 1 % : 100 х 487 дн. = 2 922 грн.;

· за жовтень 2013 року сума сплати складає 600,00 грн., строк прострочення 457 днів, пеня : 600,00 грн. х 1 % : 100 х 457 дн. = 2 742 грн.;

· за листопад 2013 року сума сплати складає 600,00 грн., строк прострочення 426 днів, пеня : 600,00 грн. х 1 % : 100 х 426 дн. = 2 556 грн.;

· за грудень 2013 року сума сплати складає 600,00 грн., строк прострочення 396 днів, пеня : 600,00 грн. х 1 % : 100 х 396 дн. = 2 376 грн.;

· за січень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 365 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 365 дн. = 2 336 грн.;

· за лютий 2014 року сума сплати складає 311 грн. 45 коп., строк прострочення 334 днів, пеня : 311,45 грн. х 1 % : 100 х 334 дн. = 1 040,24 грн.;

· за березень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 306 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 306 дн. = 1 958,40 грн.;

· за квітень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 275 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 275 дн. = 1 760 грн.;

· за травень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 245 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 245 дн. = 1 568 грн.;

· за червень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 214 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 214 дн. = 1 369,60 грн.;

· за липень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 184 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 184 дн. = 1 177,60 грн.;

· за серпень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 153 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 153 дн. = 979,20 грн.;

· за вересень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 122 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 122 дн. = 780,80 грн.;

· за жовтень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 92 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 92 дн. = 588,80 грн.;

· за листопад 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 61 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 61 дн. = 390,40 грн.;

· за грудень 2014 року сума сплати складає 640,00 грн., строк прострочення 31 днів, пеня : 640,00 грн. х 1 % : 100 х 31 дн. = 198,40 грн.;

а разом сума неустойки за весь період прострочення складає 24 743 грн.44 коп.

Враховуючи, що позивач визначила розмір неустойки в 24715 грн. 60 коп., приймаючи до уваги вимоги ст.11 ЦПК України щодо меж позовних вимог з платника аліментів, на думку суду, на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню заявлена позивачем сума неустойки у розмірі 24 715 грн. 60 коп.

Заперечення відповідача та його представника щодо неврахування державним виконавцем певних сум сплати аліментів, суд не приймає до уваги з наступного. Суми внесені: в липні 2013 року - 400 грн. (поповнення карки на номером), серпень 2013 року - 497 грн. 50 коп. (від ОСОБА_7), вересень 2013 року - 503 грн. (від ОСОБА_7), жовтень 2013 року - 398 грн. (від ОСОБА_7), грудень 2013 року - 398 грн. (від ОСОБА_7), січень 2014 року - 502 грн. 47 коп. (від ОСОБА_7), березень 2014 року - 348 грн. 25 коп. (поповнення картки за номером), квітень 2014 року - 398 грн. (поповнення картки за номером), травень 2014 року 348 грн. 25 коп. (від ОСОБА_7) та 100 грн. (поповнення карки за номером), червень 2014 року - 398 грн. (поповнення картки за номером), липень 2014 року - 358 грн. 79 коп. (поповнення картки за номером), листопад 2014 року - 398 грн. (поповнення картки за номером) не є доказом сплати аліментів ОСОБА_2 за виконавчим листом № 333/771/13-ц від 29.04.2013 року. З копії чеків щодо поповнення карки ОСОБА_4 встановлено, що перерахування на картковий рахунок здійснено ОСОБА_7, яка не мала довіреності від імені боржника - ОСОБА_2 на здійснення відповідних операцій, зазначені дії не були узгоджені зі стягувачем та не повідомлено державного виконавця. Крім того, при перерахування коштів не зазначено призначення платежу «сплата аліментів». У платіжному дорученні на перерахування аліментів необхідно правильно і повно вказувати призначення. У ньому потрібно обов'язково вказувати наступну інформацію: на які цілі спрямовуються гроші; на підставі якого документа; за який період; наявність ПДВ. Мета - аліменти. Гроші можуть перераховуватися і на підставі вимог державного виконавця, тоді підставою є виконавчий лист. У будь-якому випадку необхідно вказувати дату і номер документа. Період - місяць і рік. ПДВ на аліменти, звичайно ж, не нараховується, але вказувати це все одно потрібно. Таким чином, призначення буде виглядати так: аліменти на підставі виконавчого листа № 333/771/13-ц від 29.04.2013 року за вересень 2014 року без ПДВ.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_8, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим 17.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 47).

Згідно акту про фактичне проживання без реєстрації від 04.02.2015 року, складеним Центром обслуговування абонентів № 12, ОСОБА_2 мешкає разом з ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_8, 2014 року народження за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 73).

У відповідності до, ч. 2 ст.196 СК України, відповідно до якої, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Керуючись засадами розумності, справедливості та добросовісності, передбачені ст. 7 СК України, виходячи з загальних положень про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання, з урахуванням сімейного та матеріального становища платника аліментів, який має на утриманні неповнолітню дитину - сина ОСОБА_8, 2014 року народження, цивільну дружину - ОСОБА_7, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відсутність роботи, суд вважає, що розмір пені може бути зменшений на 5 048,26 грн., тобто до 19 667 грн. 34 коп.

Згідно ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Нормою ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, суд керувався роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові Пленуму № 4 від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з відповідача на користь ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, так як до суду не надано доказів, а в судовому засіданні не доведено, що позивач зазнала душевних страждань, внаслідок несплати відповідачем аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в розмірі 191,20 гривень. Сума задоволених позовних вимог складає 19 667 грн. 34 коп., що є 76,48 % від усіх заявлених вимог позивача. Відповідно, 191,20 грн. складає 76,48 % від судового збору, сплаченого позивачем при подачі даного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 195, 196, 197 Сімейного кодексу України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 19 667 (дев'ятнадцять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 34 коп. за період з 01.09.2013 року по 01.01.2015 року

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 сплачений судовий збір у розмірі 191 (сто дев'яносто однієї) грн. 20 (двадцять) коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод