Справа № 361/1204/15-ц
Провадження № 2/361/949/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Маценко Н.П.
при секретарі Телепі Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні ним власністю шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.1999 року йому належить вищевказаний житловий будинок. Зареєстрованим у ньому значиться відповідач по справі.
З 2006 року ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає у звязку з чим його слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви, просить позов задовольнити.
Позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідач по даній справі був чоловіком його померлої тітки. З 2006 року ОСОБА_2 у належному йому будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує. Місце проживання відповідача на даний час йому невідомо.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, про день і час розгляду даної справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не направив.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу будинку від 20.11.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Попович Л.С., зареєстрованого у реєстрі № 810 ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1.
Згідно із договором купівлі-продажу від 20.11.1999 року позивачу належить земельна ділянка площею 0,448 га у с. Кулажинці Кулажинської сільської ради Броварського району Київської області.
Згідно із довідкою № 164 від 24.12.2014 року, виданою виконавчим комітетом Кулажинської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований, але не проживає з 2006 року у АДРЕСА_1. Факт реєстрації відповідача за вищевказаною адресою також підтверджується листом Броварського РВ УДМС України в Київській області.
З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 11.02.2015 року ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 з 2006 року не проживає, місце його знаходження невідомо.
Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Оцінюючи наведені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Так, відповідач по даній справі не є членом сімї теперішнього власника житлового будинку, при цьому у нього відсутнє право користування спірним житловим будинком, а також належні правові підстави для проживання в ньому.
У зв'язку з відсутністю договірних відносин з власником будинку відповідач втратив право користування житлом. Власник відповідно до ст. 391 ЦК України може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Правилами ст. 316 та ст. 319 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
За змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї колишнього власника житлового будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якої вони є. Із припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сімї також втрачають право користування цим приміщенням.
Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи, що відповідач у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку не проживає, суд вважає, що із припиненням права власності на будинок відповідач втратив право користування цим жилим приміщенням. Підстави для реєстрації місця проживання останнього за вказаною адресою теж відсутні.
Виходячи з наведеного вище, позовні вимоги про визнання осіб такими що втратили право користування належним позивачу на праві власності житловим будинком ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження власністю шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Н. П. Маценко