АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/548/15 Головуючий 1-ї інстанції-
Справа № 619/6575/13-ц Нечипоренко І.М.
Категорія:земельна Доповідач- Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Костюченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду м.Харкова від 20 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі: головного управління Держземагенства в Харківській області до ОСОБА_3, ОСОБА_5, державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Харківської регіональної філії, третя особа: реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, запису про його реєстрацію, та витребування земельної ділянки в добросовісного набувача,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дергачівського районного суду м.Харкова від 20 жовтня 2014 року зазначені позовні вимоги прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі головного управління Держземагенства в Харківській області було задоволено частково:

- визнано недійсним державний акт від 18.12.2009 року серії ЯЕ №492902 на право власності на земельну ділянку площею 1,0607 га (кадастровий номер земельної ділянки :00:000:2381), виданий ОСОБА_3;

- визнано недійсним запис № 01 про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку від 18.12.2009 року серії ЯЕ №492902;

- витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області земельну ділянку площею 1,0607 га (кадастровий номер :00:000:2381);

- визнано недійсним державний акт від 18.12.2009 року серії ЯЕ №492903 направо власності на земельну ділянку площею 0,2735 га для ведення особистого селянського господарства на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району (кадастровий номер земельної ділянки :00:000:2382), виданий ОСОБА_3;

- визнано недійсним запис № 02 про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку від 18.12.2009 року серії ЯЕ №492903;

- витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області земельну ділянку площею 0,2735 га (кадастровий номер :00:000:2382);

- визнано недійсним державний акт від 18.12.2009 року серії ЯЕ №492904 на право власності на земельну ділянку площею 0,6658 га для ведення особистого селянського господарства на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району (кадастровий номер земельної ділянки :00:000:2383), виданий ОСОБА_3. Визнано недійсним запис № 00 про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку від 18.12.2009 року серії ЯЕ №492904;

- зобов'язано ОСОБА_3 повернути державі в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області земельну ділянку площею 0,0658 га (кадастровий номер :00:000:2382).

Відмовлено у позові до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Харківської регіональної філії.

Не погоджуючись з таким рішенням районного суду, в апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить його скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та вказує, що суд повинен був відмовити у задоволенні позову, оскільки позов до суду подано неналежним позивачем, суд не надав належної оцінки відсутності доказів перебування спірної земельної ділянки у державній власності на момент передачі її у приватну власність.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема наявним у проекті землеустрою рішення від 11 липня 2008 року ХХХІІІ сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області про надання ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту відведення землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення (запас) для ведення особистого селянського господарства площею 2,00га (а.с.11, 135).

Рішенням від 05 березня 2009 року ХХХХІІІ сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,00га на території Черкасько-Лозвіської сільської ради (а.с.12).

Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї етапі.

На підставі зазначеного вище рішення ОСОБА_3 18 грудня 2009 року видано державні акти серії ЯЕ №492903, 492902, 492904 на право власності на земельні ділянки площею 0,2735га, 1,0607га та 0,6658га відповідно, на території Черкасько- Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, які призначені для ведення особистого селянського господарства. Акти зареєстровано за №№ 02, 1)969300501, 00 (а.с. 13-15).

Стаття 13 Конституції України передбачає, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Указаними положеннями закону визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті проведеної прокуратурою Харківської області перевірки додержання вимог земельного законодавства при прийнятті рішень органи державної виконавчої влади 27.03.2012 року порушено кримінальну справу за фактом перевищення службових повноважень та підроблення службовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради , зокрема, рішення 43 сесії 5 скликання від 05.03.2009 року, яким передано ОСОБА_3 у приватну власність зазначену вище земельну ділянку.

Чинними вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2013 року та ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2014 року стосовно ОСОБА_6 встановлено, що перебуваючи на посаді Черкасько-Лозівського сільського голови Дергачівського району Харківської області він в липні 2008 року з порушенням порядку прийняття рішень про надання дозволів на розробку проектів землеустрою по відводу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення (запасу) в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, підписав і посвідчив підписом завідомо неправдиві рішення ХХХІІІ сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 11.07.2008р. про надання дозволів на розробку проектів землеустрою по відводу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення (запасу) в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області громадянці ОСОБА_3 На підставі вказаних рішень сесії ТОВ «Базис» у серпні 2008 року був розроблений відповідний проект землеустрою по відводу земельних ділянок, у тому числі громадянці ОСОБА_3

В наступному, продовжуючи свою злочинну діяльність, отримавши вищевказаний проект землеустрою по відводу земельних ділянок, ОСОБА_6 у березні 2009 року з метою незаконного надання ОСОБА_3 у приватну власність земельних ділянок, підписав і посвідчив печаткою Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області завідомо неправдивий рішення XXXXIII сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 05.03.2009р. про начебто проведених голосуваннях і прийнятих за їх результатами позитивних рішеннях про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок, у тому числі ОСОБА_3

В наступному, у грудні 2009 року, на підставі вказаних рішень сесій були увстановеному порядку виготовлені, зареєстровані у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, і видані 19 державних актів на право власності на земельні ділянки, у тому числі: ОСОБА_3 площею 1,0607, 02735 і 0,6658 га державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ №№ 492902, 492903 і 492903 від 18.12.2009, кадастрові номера земельних ділянок :00:000:2381, :00:000:2382 і :00:000:2383, відповідно (а.с. 40, 191-202)

Відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 3 липня 2014 року вирок Жовтневого районного суду Харківської області від 5 червня 2013 року у відношенні ОСОБА_6 в частині засудження за ч.3 ст. 365 КК України скасовано за відсутністю діянні складу злочину та справу в цій частині закрито. У відповідності до вимог п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання.

Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові насліди дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що земельні ділянки, які внаслідок свого сільськогосподарського призначення належали до державної власності, були виділені ОСОБА_3 з порушенням публічного порядку, що відповідно до ч. 1 ст.228 ЦК України свідчить про недійсність таких рішень органу місцевого самоврядування. Більш того, вказаним вироком суду встановлено, що відповідні рішення органі місцевого самоврядування є підробленими і вони взагалі не приймалися, а тому виходячи з правової позиції, яка викладена у постанові ВС України від 20.02.2012 року по аналогічній справі № 6-78цс11, при таких обставинах необхідне визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, що також випливає зі змісту ч.2 ст. 152 ЗК України.

За змістом ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 588 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Факт відсутності набутого ОСОБА_3 у встановленому законом порядку права на спірну земельну ділянку виключає саму можливість відчуження права власності на неї ОСОБА_5, у зв'язку з чим в останнього не виникло на законних підставах право власності на відповідну земельну ділянку.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власності, та земель, зазначених в абзаці, третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 136 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог ст. ст. 116,118 ЗК України - недійсним.

Необхідність визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку у випадку встановлення судом, що рішення про передачу земельної ділянки у власність сільською радою не приймалося, випливає зі змісту ч.2 ст. 152 ЗК України та правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова від 20.02.2012 №6-78 цс-11).

Відповідно до інформації управління Держкомзему у Дергачівському районі власником 2 спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :00:000:2381, :00:000:2383 на підставі договорів купівлі-продажу від 02.02.2010 є ОСОБА_7

За змістом ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 588 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Факт відсутності набутого ОСОБА_3 у встановленому законом порядку права на спірну земельну ділянку виключає саму можливість відчуження права власності на неї ОСОБА_5, у зв'язку з чим в останнього не виникло на законних підставах право власності на відповідну земельну ділянку.

Відповідно до ч.3 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у справах за позовами власників майна щодо його відчуження за наступними правочинами же майно може бути витребувано від особи шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за виплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Спірні земельні ділянки вибули з володіння держави, не з її волі, оскільки компетентним органом у встановленому законом порядку рішення про передачу земельної ділянки не приймалося.

Необхідність витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння із застосуванням положень статей 387, 388 ЦК України у випадку встановлення судом, що земельна ділянка у встановленому законом порядку не надавалася, рішення сільської ради, зазначене в державному акті на право власності - підроблене, визначене правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова від 26.09.2011 №6-34 цс11).

Пунктом 4 4.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення.

Як роз'яснено ч.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Посилання у скарзі на те, що прокурор безпідставно заявив позов в інтересах держави саме в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області є безпідставним, оскільки саме цей орган на день звернення до суду і вирішення справи по суті на підставі ч. 4 ст. 122 ЗК України та Положення про Головне управління Держземагенства в області, затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року № 258, з відповідними змінами, уповноважений державою здійснювати функції щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення на території Харківської області.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне дослідити, чи буде дотриманий у даному випадку справедливий баланс між інтересами суспільства і конкретної особи в питанні позбавлення відповідачів права власності в контексті гарантій, які надаються кожному ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. При аналогічних обставинах справи у постанові ВС України від 18 вересня 2013 року № 6-92цс13 за наслідками розгляду справи за позовом Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Бердянської міської ради про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної власності права власності на земельну ділянку та її повернення, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування, - була викладена наступна правова позиція.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року досліджуючи аналогічне питання вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Зокрема, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський суд з прав людини у п. 54 рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року при вирішенні цього ж питання зазначив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

У даній справі отримання відповідачами земельної ділянки у власність пов'язано із порушенням законного порядку її приватизації, а само повернення земельної ділянки у державну власність має суспільний інтерес в контексті як правильного застосування законодавства, так і відновлення законного права постійного користувача. При цьому відповідачі не позбавлені права на захист свого права на відшкодування можливих збитків, завданих як від незаконних дій органу влади в процесі приватизації так і в результаті оспорювання договору купівлі-продажу. Крім того, відповідачі не позбавлені можливості набуття цих же земельних ділянок у встановленому законом порядку, що в цілому становить справедливий баланс інтересів суспільства та прав власників.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319-325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів після набрання законної сили може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: