Справа № 2-199/11 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/169/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, з участю третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про знесення самочинного будівництва,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2014 року позов задоволено повністю. Зобов'язано ОСОБА_5 знести самочинно здійснену прибудову до квартири АДРЕСА_1.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким у позові відмовити повністю. Зазначають, що на підставі ст. 205 ЦПК України суд був зобов'язаний закрити провадження у даній цивільній справі, оскільки спір між тими самими сторонами про той самий предмет уже розглянутий та рішення суду набрало законної сили, а саме рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 травня 2011 року. Крім того, судом не встановлено, яке саме право позивача порушено, оскільки у позовній заяві та у оскаржуваному рішенні суду взагалі не йдеться про те, що відповідач порушив якісь права позивача. Крім цього, будинок в якому здійснено прибудову до квартири, перебуває на балансі комунального підприємства та не є власністю позивача, а тому жодного права власності з боку відповідача порушено не було.

В судове засідання відповідач та представник третьої особи не з'явились, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі сторони належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 здійснила самочинну добудову до квартири АДРЕСА_1 без належного дозволу з істотним порушенням будівельних норм і правил. Також рішенням встановлено, що таке самочинне будівництво порушує права позивача ОСОБА_2, а саме: позивач позбавлена можливості користуватися земельною ділянкою спільного користування, підключитися до каналізаційної мережі, а також дане будівництво руйнує вказаний будинок.

На думку колегії суддів вказані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону та доводи апеляційної скарги таких не спростовують.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Як вбачається із матеріалів справи, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Управління з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.08.2006р. на спільній земельній ділянці на АДРЕСА_1 виявлено факт самовільного будівництва на земельній ділянці орієнтовною площею 18 м.кв. В листі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області №06/638-с/3-146 від 29 квітня 2008 року зазначено, що самочинне будівництво до квартири №3 на АДРЕСА_1 у м.Львові виконане з порушенням вимог проектування і збудоване на каналізаційному колекторі діаметром 200 мм будинків АДРЕСА_1. Інспекцією Держархбудконтролю дозвіл на виконання будівельних робіт для гр. ОСОБА_5 не видавався. Актом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 04 квітня 2008 року встановлено, що ОСОБА_5 самочинно здійснила прибудову до своєї квартири АДРЕСА_1 на спільній земельній ділянці власників квартир №1-4, що порушує вимоги ДБН В.2.2.-15-2005 "Житлові будинки". А також при обстеженні будівлі встановлено, що на фасаді будинку спостерігаються вертикальні тріщини з розширенням їх до верху стіни, які утворились на межі між квартирами №3 та №1, крім того, фундамент будівлі почав руйнуватися. Також, при обстеженні квартири №1, у кухні та кімнаті на стіні з квартирою №3 в кутах і на стелі спостерігаються на поверхні штукатурки тріщини.

Також, з Витягу з протоколу №26 засідання міжвідомчої комісії від 12.09.06р. (а.с. 10) вбачається, що мешканці квартири АДРЕСА_1 не надали згоду на прибудову до квартири №3. У відповіді Департаменту містобудування Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин №3-Г-9458/2403 від 16.05.08 року зазначено, що за період з 2006-2008 р.р. звернень гр. ОСОБА_5, щодо надання у власність чи користування земельної ділянки на АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Жодних рішень, дозволів, проекту, будь-яких інших документів, що свідчили б про законність здійсненої спірної прибудови у матеріалах справи - немає.

Право на забудову виникає в особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених ст.ст. 25-32 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Посилання апелянта на те, що на підставі статті 205 ЦПК України суд зобов'язаний був закрити провадження у даній цивільній справі, оскільки спір між тими самими сторонами про той самий предмет уже розглянутий та рішення суду набрало законної сили є безпідставним, тому що даний спір не є тотожним спору, рішення за яким ухвалено Залізничним районним судом м. Львова від 14.05.2011 року.

Пункт 2 ч.1 ст. 205 ЦПК Українивизначає, що суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або є ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладання мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК Українипісля набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

За змістом зазначених норм, закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалено у справі за позовом, тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав для закриття провадження у справі.

Колегією суддів встановлено, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14.04.2011 року, на яке посилається апелянт, ухвалено за результатами розгляду справи за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Львівська міська рада, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", ОСОБА_2, орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про демонтаж самочинно здійсненої прибудови до квартири.

Водночас, у даній справі заявлений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про знесення самочинного будівництва, тобто суб'єктивний склад сторін не є тотожним складу осіб у справі, у якій Залізничним районним судом м. Львова 14.04.2011 року ухвалено рішення, а, отже, тотожності позовних вимог немає. Також, процесуальний статус сторін не відповідає процесуальному статусу сторін у справі по якій рішення набрало законної сили.

Посилання апелянта на те, що судом не встановлено, яке саме право позивача порушене є безпідставним, оскільки як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ті обставини, що: самочинне будівництво відповідача на земельній ділянці на якій розташований будинок, співвласником квартири у якому є позивач та каналізаційному колекторі, вказаного будинку, що позбавляє права позивача на користування таким, а також призводить до пошкодження стін будинку, - вказують на явні порушення прав позивача.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати безпідставними та таку відхилити, рішення ж суду першої інстанції залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 відхилити

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник