"06" березня 2015 р.
№ 642/100/15-ц
06 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Пашнєва В.Г.,
з участю секретаря Левченко А.П.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Дирекції Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в м. Харкові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Представник ПАТ «Діамантбанк» в особі Дирекції ПАТ «Діамантбанк» в м.Харків (регіональне відділення) звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року. В обґрунтування позову зазначив, що згідно кредитного договору №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року ПАТ «Діамантбанк», в особі Дирекції ПАТ «Діамантбанк» в м.Харків (регіональне відділення), який є правонаступником АБ «Діамант», надало відповідачу кредит у сумі 30 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30% річних. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредит, однак остання зобов'язання за договором не виконує, в результаті чого позивач звернувся до суду.
В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом оголошення у пресі «Слобідський край», причини своєї неявки суду не повідомила.
За таких обставин, на підставі ч. 4 ст.169 та ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів за згодою представника позивача.
Враховуючи, що розгляд справи проводиться за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ст.197 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року згідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у сумі 30 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30% річних. (а.с. 4-5).
Встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року виконав належним чином, надавши відповідачу кредит, що підтверджується випискою з позичкового рахунку останнього. В свою чергу відповідач, згідно з умовами викладеними в п.п. 2.7, 2.8, 2.9, Кредитного договору, зобов'язався щомісячно повертати позивачу кредитні кошти, у тому числі й проценти за користування кредитом, рівними платежами, а також забезпечити повне повернення кредиту не пізніше 04 серпня 2011 року. Однак, ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року належним чином не виконувала, у зв'язку з чим 09 листопада 2010 року позивачем було направлено останній лист-вимогу за вих. № 353 про повне погашення кредиту із зазначенням сум заборгованості та встановленням терміну для добровільного погашення цієї заборгованості. Проте, у встановлений у листі строк заборгованість за кредитним договором №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року погашена так і не була, внаслідок чого позивач звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року.
Зазначене рішення набрало законної сили, а тому встановлені судом обставини щодо надання позивачем кредитних коштів та порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року, в силу ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягають повторному доказуванню під час розгляду інших справ, в яких беруть участь позивач та відповідач.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.
Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Окрім того, відповідно до умов п. 7.4 кредитного договору №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання відповідачем зобов'язань за ним.
Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 постанови №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу України.
Так, станом на 17.12.2014р. рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2024/2-1584/11 відповідачем виконано не було, заборгованість за кредитним договором 08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року не погашена, а тому позивач, керуючись умовами п.п. 1.3, 7.4 кредитного договору №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року та положеннями ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу проценти за користування кредитними коштами за період 09.12.2010 р. (наступний день після дати нарахування процентів, стягнутих ухваленим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2024/2-1584/11) по 17.12.2014р. в сумі: 16 359,69 грн.
В силу ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Аналогічної позиції щодо нарахування відсотків дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема у своїй ухвалі від 12.06.2013р. по справі №6-8292св13. (а.с. 16-17).
Частиною 1 ст. 624 Цивільного кодексу України передбачено, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Умовами п. 4.1. Кредитного договору №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення сплати (повернення), від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року, позивач, відповідно до положень Цивільного кодексу України, пункту 4.1. кредитного договору №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року, нарахував пеню за несплату (непогашення) кредиту та процентів за користування кредитними коштами у сумі: 5 511,66 грн. за період з 18.12.2013 р. по 17.12.2014 р.
Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №08-08-05-0014_166/R19 від 05 серпня 2008 року складає: 21 871,35 грн. з яких:
- заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами за період з 09.12.2010 р. по 17.12.2014 р. у сумі 16 359,69 грн.;
- заборгованість по сплаті пені за період з 18.12.2013р. по 17.12.2014р. у сумі 5 511,66 грн.
Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідач не надала жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень, не спростувала надані позивачем докази.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідача було викликано в судове засідання через оголошення у пресі, витрати на яке понесені позивачем у сумі 181,80 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №1813_12 від 18.02.2015 року, яке було надано позивачем разом із клопотанням про стягнення зазначених витрат з відповідача.
Враховуючи ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути також судові витрати на сплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610-612, 623-625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Дирекції Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в м. Харкові - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 03.11.1998 р.) на користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. та судові витрати, пов'язані з публікацією у пресі, в сумі 181,80 грн.
Заочне рішення суду може бути переглянути судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя В.Г. Пашнєв