Єдиний унікальний номер 235/1186/15-ц Номер провадження 22-ц/775/49/2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Артемівськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Жарової Ю.І., суддів Маширо О.П., Санікової О.С.

при секретарі судового засідання Хоміч Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участю третьої особи Красноармійської міської ради Донецької області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину майна, -

ВСТАНОВИЛА:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участю третьої особи Красноармійської міської ради Донецької області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у період з 20.06.2000 р. по 30 листопада 2014 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5. 30 листопада 2014 р. її чоловік помер. За час шлюбу подружжям було придбано наступне майно: ВАЗ 2106, держ.номер АН4437СМ, номер кузова ХТА210630Н1635064, свідоцтво про реєстрацію АНС 177334 від 25.04.2008 року; ПГА 1, держ.номер АН2866ХТ, номер шасі 013710, свідоцтво про реєстрацію АНС-177350 від 25.04.2008 року; Трактор колісний марки ХТА, 2012 року випуску, держ.номер 11191АН, свідоцтво ЕА004021, дата реєстрації 03.12.2012 року; Трактор колісний марки КИЙ 14102, 2012 року випуску, держ.номер 11192АН, свідоцтво ЕА004022, дата реєстрації 03.12.2012 року; Земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована у м. Красноармійськ по вул.. Котовського, 19 з цільовим призначенням землі будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, яка належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на праві приватної власності на землю від 16.08.2001 року (серія ІІІ-ДН №125587).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6, померлого 30.11.2014р., наступне майно: ВАЗ 2106, держ.номер АН4437СМ, номер кузова ХТА210630Н1635064, свідоцтво про реєстрацію АНС 177334 від 25.04.2008 року; ПГА 1, держ.номер АН2866ХТ, номер шасі 013710, свідоцтво про реєстрацію АНС-177350 від 25.04.2008 року; Трактор колісний марки ХТА, 2012 року випуску, держ.номер 11191АН, свідоцтво ЕА004021, дата реєстрації 03.12.2012 року; Трактор колісний марки КИЙ 14102, 2012 року випуску, держ.номер 11192АН, свідоцтво ЕА004022, дата реєстрації 03.12.2012 року; Земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована у м. Красноармійськ по вул.. Котовського, 19 з цільовим призначенням землі будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, яка належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на праві приватної власності на землю від 16.08.2001 року (серія ІІІ-ДН №125587)

та визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на ? частку: транспортного засобу ВАЗ 2106, держ.номер АН4437СМ, номер кузова ХТА210630Н1635064, свідоцтво про реєстрацію АНС 177334 від 25.04.2008 року; ? частку транспортного засобу ПГА 1, держ.номер АН2866ХТ, номер шасі 013710, свідоцтво про реєстрацію АНС-177350 від 25.04.2008 року; на ? частку Трактору колісного марки ХТА, 2012 року випуску, держ.номер 11191АН, свідоцтво ЕА004021, дата реєстрації 03.12.2012 року; на ? частку Трактору колісного марки КИЙ 14102, 2012 року випуску, держ.номер 11192АН, свідоцтво ЕА004022, дата реєстрації 03.12.2012 року; на ? частки Земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташованої у м. Красноармійськ по вул.. Котовського, 19 з цільовим призначенням землі будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, яка належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на праві приватної власності на землю від 16.08.2001 року (серія ІІІ-ДН №125587).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1218 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1218 грн.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1218 грн.;

Не погоджуючись з рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 подала до апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнято при неповному з*ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, із невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_6 і не підлягає поділу між подружжям, оскільки придбана в порядку приватизації; суд також не врахував специфіку майна, а саме тракторів ХТА-200 та КИЙ-14102, які є майном особи-підприємця та на які не розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя; крім того позивачем було значно завищено вартість майна, що підлягає розподілу.

Відповідач по справі ОСОБА_2, також не погодився із рішенням суду першої інстанції та звернувся із апеляційною скаргою в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим при неповному з*ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а тому просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким в позовних вимогах відмовити, судові витрати розподілити згідно із нормами ЦПК України.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1, доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_2 до судового засідання не з*явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_4 до судового засідання не з*явилася, просила справу розглядати без її участі, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на іншу у зв*язку із її перебуванням у відрядженні у м. Києві, судовою колегією не задоволено, оскільки до вказаного клопотання представник апелянта не надала будь-яких доказів в підтвердження неможливості її явки до судового засідання, крім того вона була присутньою на попередньому судовому засіданні, надала пояснення та представила докази в обгрунтування доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 є власницею 1/2 частини вищевказаного майна, яке належало їй та її померлому чоловіку ОСОБА_3М на праві спільної сумісної власності, оскільки ця частка майна не є спадковим майном і належить позивачу на підставі закону.

Однак із такими висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується частково, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що з 20.06.2000 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с.5а), який помер 30.11.2014 (а.с.4). Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

В період шлюбу, спільного проживання і спільного ведення господарства позивачем та померлим ОСОБА_6 було придбано наступне майно (а.с.6-8):

- транспортний засіб ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1, № кузова ХТА210630Н1635064, свідоцтво про реєстрацію АНС-177334 від 25.04.2008 року, зареєстрованого на підставі довідки-рахунок МОЛ №137283 від 03.07.2001 року;

- транспортний засіб ПГА1, державний номер НОМЕР_2, № шасі 013710, свідоцтво про реєстрацію АНС-177350 від 25.04.2008 року, зареєстрованого на підставі акту-прийому передачі ДЮА №218718 від 7.10.2002 року.

Факт купівлі-продажу вищезазначених транспортних засобів у вказаний період підтверджується довідкою Управління Державної автоінспекції ЦНППВАЗ м. Красноармійськ при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, з якої вбачається, що відповідно до БД «РІІС ДАІ» та ВД «НАІС ДДАІ», станом на 28.012015р. за гр.. ОСОБА_6 зареєстровано дві одиниці транспортних засобів, а саме транспортний засіб ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1, № кузова ХТА210630Н1635064, свідоцтво про реєстрацію АНС-177334 від 25.04.2008 року, зареєстрованого на підставі довідки-рахунок МОЛ №137283 від 03.07.2001 року; транспортний засіб ПГА1, державний номер НОМЕР_2, № шасі 013710, свідоцтво про реєстрацію АНС-177350 від 25.04.2008 року, зареєстрованого на підставі акту-прийому передачі ДЮА №218718 від 7.10.2002 року.

Сторони в судовому засіданні також не заперечували, що вищезазначений автомобіль був придбаний ОСОБА_6 у 2001 році, а причеп до нього у 2002 році.

За договором поставки №145Тр трактору на умовах попередньої оплати від 26 вересня 2012 року, ТОВ «Укравтозапчастина» передало у власність ОСОБА_6 трактор КИЙ-14102Ш № року випуску за ціною 187000 грн., згідно акту приймання-передачі товару від 26 вересня 2012 року та за видатковою накладною №ДонРНк-07182 від 27.09.12р. згідно із якою сума до сплати становить 187000 грн.

За договором поставки від 25 жовтня 2012 року, ФЛ-П ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_6 товар, згідно із Додатком №1 до договору трактор ХТА-200 (№21-10840, двиг. №107884) за ціною 411700 грн. Факт продажу також підтверджено видатковою накладною №11 від 01 листопада 2012 року.

За Державним актом на право приватної власності на землю №125587 від 16 серпня 2001 року ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Красноармійської міської Ради народних депутатів від 20 вересня 2000 року №514 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0.1000 гектарів. Земельна ділянка розташована на території міста Красноармійська, вул.. Котовського №19. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №04584.

Суду також надано архівну виписку із рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 20.09.2000 року №514 з якої вбачається, що Красноармійська міська рада вирішила передати громадянам (ОСОБА_6) у приватну власність та постійне користування земельні ділянки із земель житлової забудови, які знаходяться у їх користуванні, для будівництва житлового будинку господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства на підставі документів, які підтверджують право власності на будинок.

Згідно із договором від 20 вересня 1989 року, ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_6 купив жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами в м. Красноармійську по вул.. Котовського, №19, розташований на земельній ділянці площею 1115,5 кв.м.

За час свого життя померлий ОСОБА_6 не складав заповіту та не залишав ніякого розпорядження стосовно того, кому він хоче залишити спадкове майно.

Першочерговими спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - син померлого та позивача ОСОБА_3, позивач по справі ОСОБА_3 та відповідачі по справі: ОСОБА_4 - донька померлого, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - батьки померлого.

Позивач після смерті чоловіка ОСОБА_6 звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частину в спільному сумісному майні на вищевказане майно, однак постановою нотаріуса від 21.02.2015 року №130/02-31 (а.с.9) позивачу було відмовлено у зв'язку з ненаданням необхідних документів, а саме - правовстановлюючих документів на спадкове майно, які знаходяться у відповідачів по справі.

Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ОСОБА_7 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за наявності другого з подружжя, який пережив спадкодавця і який має право на 1/2 частку у спільному майні подружжя, - нотаріус видає йому свідоцтво про право власності після пред'явлення правовстановлюючих документів щодо належності майна.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що все спірне майно придбане ОСОБА_3 та ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя та ОСОБА_3 належить ? частина вищевказаного майна на праві особистої приватної власності.

Однак, приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції не врахував, що,

За змістом ст.78 ЗК України (у редакції 2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. ОСОБА_5 власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст.126 ЗК України (у редакції 2001 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України (у редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до перехідних положень Земельного кодексу 2001року, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Статтею 17 Земельного кодексу України в редакції 2001 року передбачено, що передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для:

ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу;

ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу;

будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Так, згідно з частино другою статті 78 ЗК України 2001 року право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Правові підстави набуття права власності та права користування земельною ділянкою до 1 січня 2002 року визначалися статтями 6, 7 ЗК України 1990 року, які повинно застосовувати до правовідносин сторін, що виникли в період з 1994 року до 2001 року.

Так, згідно з частино п'ятою статті 7 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання ОСОБА_6 у користування земельної ділянки) у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Відповідно до частини третьої статті 6 ЗК України (у редакції, що була чинною на дату прийняття рішення про надання у власність земельної ділянки) передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про власність", який був чинний на час отримання ОСОБА_6 у власність земельних ділянок, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 328 ЦК України, відповідно до якої право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Порядок набуття права користування чи права власності на землю регулювався главою 2 ЗК України 1990 року.

Так, статтями 17-19 ЗК України 1990 року визначався певний порядок та підстави надання громадянам у користування або власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.

Таким чином, особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб'єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою.

Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов'язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов'язковою юридичною підставою для подальшого укладення договору на відчуження земельної ділянки та юридичного оформлення на неї відповідних прав.

Органи, до повноважень яких були віднесені питання в галузі регулювання земельних відносин, та обсяг їх компетенції, у тому числі щодо надання земельної ділянки в користування або у власність у період 1994 - 2001 років визначалися статтями 9 - 12 ЗК України 1990 року.

Згідно ст. 16 Закону України «Про власність» та ч. 1 ст. 22 КпШС України, які були чинними на час виникнення правовідносин, та які аналогічні відповідним нормам СК України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 60 СК України.

Частиною 1 статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.

Таким чином громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю.

Враховуючи вищевикладені вимоги Закону, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку в частині визнання об'єктом спільної сумісної власності - земельної ділянки, площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Красноармійськ, вул. Котовського, 19.

Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відтак, при вирішенні спору про поділ майна подружжя слід виходити з презумпції рівності часток подружжя у набутому ними майні.

Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок), визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки.

Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу "вартість" вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку).

Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"), а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суду доведено належними доказами по справі факт належного придбання ОСОБА_6 тракторів ХТА-200 (№21-10840, двиг. №107884) за ціною 411700 грн. та КИЙ-14102Ш № року випуску за ціною 187000 грн.

Довід апеляційної скарги, що вказана сільськогосподарська техніка була придбана ОСОБА_6 для його господарської діяльності, а тому є майном предназначеним для господарської діяльності особи підприємця, яким був ОСОБА_6 а тому на нього не розповсюджується режим спільного майна подружжя, судовою колегію до уваги не приймається, оскільки із договорів купівлі продажу та довідок-рахунків до них не вбачається, що спірні трактори були придбані суб*єктом підприємницької діяльності ОСОБА_6 або будь-яким підприємством для здійснення господарської діяльності, навпаки, покупцем за вказаними договорами є фізична особа ОСОБА_6 Також судова колегія зазначає, що довід апеляційної скарги ОСОБА_1, що суд не врахував специфіку майна, а саме тракторів ХТА-200 та КИЙ-14102, які є майном особи-підприємця та на які не розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя, стосується правовідносин щодо поділу майна подружжя, а не правовідносин, які є підставою даної справи, щодо спадкування майна.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих суду доказів ОСОБА_6 також належали: транспортний засіб ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1, № кузова ХТА210630Н1635064, та транспортний засіб ПГА1, державний номер НОМЕР_2, № шасі 013710, свідоцтво про реєстрацію АНС-177350 від 25.04.2008 року. Факт купівлі-продажу вищезазначених транспортних засобів у вказаний період підтверджується довідкою Управління Державної автоінспекції ЦНППВАЗ м. Красноармійськ при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, з якої вбачається, що відповідно до БД «РІІС ДАІ» та ВД «НАІС ДДАІ», станом на 28.012015р. за гр.. ОСОБА_6 зареєстровано дві одиниці транспортних засобів, а саме транспортний засіб ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1, № кузова ХТА210630Н1635064, свідоцтво про реєстрацію АНС-177334 від 25.04.2008 року, зареєстрованого на підставі довідки-рахунку МОЛ №137283 від 03.07.2001 року; транспортний засіб ПГА1, державний номер НОМЕР_2, № шасі 013710, свідоцтво про реєстрацію АНС-177350 від 25.04.2008 року, зареєстрованого на підставі акту-прийому передачі ДЮА №218718 від 7.10.2002 року.

Сторони в судовому засіданні також не заперечували, що вищезазначений автомобіль був придбаний ОСОБА_6 у 2001 році, а причеп до нього у 2002 році.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього.

Оцінка про вартість майна, а саме тракторів ХТА-200 (№21-10840, двиг. №107884) та КИЙ-14102Ш № року випуску, надана судовій колегії на може бути прийнята до уваги, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Подана апеляційному суду оцінка була зроблена 23 травня 2015 року, тобто вже після прийняття рішення по справі 07 травня 2015 року.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_2, що батьки та дочка померлого ОСОБА_6 є неналежними відповідачами у даній справі, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки правовідносини які склалися між сторонами є правовідносинами спадкового характеру, саме батьки та дочка спадкодавця подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого, та саме вони оспорюють право власності позивача на спірне майно.

З врахуванням того, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, проте не в повному обсязі визначив характер спірних правовідносин та застосував не всі норми права вірно, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на ? частку земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Красноармійськ, вул. Котовського, 19, та відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участю третьої особи Красноармійської міської ради Донецької області про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Красноармійськ, вул. Котовського, 19. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2015 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на ? частку земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Красноармійськ, вул. Котовського, 19, - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участю третьої особи Красноармійської міської ради Донецької області про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Красноармійськ, вул. Котовського, 19 відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді