Категорія 54 Доповідач Медяний В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької області

від 11 червня 2015 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів : Пащенко Л.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.А.,

за участю сторін у справі: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника Стрижавської селищної ради - Павловської М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, Комунального підприємства "Турбота" Стрижавської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, КП "Турбота" Стрижавської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилається на те, що 2 вересня 2014 року на 57 сесії 06 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області було прийнято рішення про звільнення його (ОСОБА_5) з посади директора КП "Турбота" Стрижавської селищної ради та розірвано контракт з ним як керівником КП "Турбота", що є у власності територіальної громади смт. Стрижавка, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України.

03.10.2014 року ОСОБА_2 в порядку адміністративного судочинства звернувся в суд з позовом до Стрижавської селищної ради про визнання протиправним і скасування рішення про звільнення з роботи, поновлення на роботі, зобовязання вчинити дії. Проте, ухвалою суду від 14.10.2014 року було відмовлено у відкритті провадження, у звязку з тим, що відносини підлягають захисту в порядку цивільного судочинства. Дану ухвалу суду ОСОБА_2 отримав 20.10.2014 року, тому вважає, що строк звернення до суду за вирішенням трудового спору пропущений ним з поважних причин та просить його поновити.

Позивач ОСОБА_2 вважає рішення Стрижавської селищної ради від 02.09.2014 року неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до Табеля обліку використання робочого часу він виконував свої обовязки та перебував на робочому місці до 09.09.2014 року та 10.09.2014 року під час вручення трудової книжки йому стало відомо про його звільнення з 02.09.2014 року.

В результаті цього, 10.09.2014 року ним було проведено передачу товарно-матеріальних цінностей та документації, про що був складений Акт приймання передачі. Таким чином, вважає, що останній його робочий день є 10.09.2014 року, а звільнення було здійснено заднім числом.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачами не було створено Атестаційної комісії та не було проведено його атестацію, що є необхідною умовою для звільнення за даною статтею. Також відповідачі не пропонували йому перевести за його згодою на іншу роботу.

У зв'язку з викладеним, позивач вважає, що він був звільнений із порушенням норм трудового законодавства, тому просив визнати протиправним та скасувати рішення №1 57 сесії 06 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 02.09.2014 року в частині звільнення його з посади директора КП "Турбота" Стрижавської селищної ради та розірвання контракту з керівником КП "Турбота", що є у власності територіальної громади смт. Стрижавка; поновити його на посаді директора КП "Турбота" Стрижавської селищної ради та зобовязати нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2015 року поновлено строк ОСОБА_2 на звернення з позовом до суду про оскарження рішення №1 від 02 вересня 2014 року 57 сесії 06 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про звільнення його з роботи та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення №1, 57 сесії 06 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 02 вересня 2014 року в частині звільнення з посади директора комунального підприємства "Турбота" Стрижавської селищної ради ОСОБА_2 з 02 вересня 2014 року та в частині розірвання Контракту з керівником комунального підприємства "Турбота", що є у власності територіальної громади смт. Стрижавка, ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора комунального підприємства "Турбота" Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області з 02 вересня 2014 року.

Зобов'язано комунальне підприємство "Турбота" Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 24 722 грн. 57 коп.

Стягнуто солідарно з Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та комунального підприємства "Турбота" Стрижавської селищної ради на користь ОСОБА_2 490 грн. 83 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання

В апеляційній скарзі відповідач у справі Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника відповідача у справі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області Павловська М.Ю. апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали та просили відмовити в її задоволенні, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, а також законність рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача КП «Турбота» до суду апеляційної інстанції не зявився, хоча повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи, тому відповідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України дана справа розглянута у його відсутність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення сторін у справі, що зявилися до суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору до зміни, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Апеляційний суд на виконання вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що відповідно до рішення №5 Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 23.10.2012 року встановлено, що на 25 сесії 6 скликання було прийняте рішення про призначення на посаду директора комунального підприємства "Турбота" Стрижавської селищної ради ОСОБА_5 терміном на 5 років з правом першого підпису на фінансових документах, затверджено форму контракту із директором КП "Турбота" Стрижавської селищної ради та доручено селищному голові укласти контракт із директором КП "Турбота" Стрижавської селищної ради.

04.02.2013 року між Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області та ОСОБА_5 укладений контракт строком на 5 років з 04.02.2013 року по 04.02.2018 року.

З рішення №1 57 сесії 06 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 02.09.2014 року та запису в трудовій книжці ОСОБА_5 вбачається, що останній був звільнений з посади директора КП "Турбота" Стрижавської селищної ради з 02 вересня 2014 року, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, та розірвано контракт з керівником комунального підприємства "Турбота", що є у власності територіальної громади смт. Стрижавка, ОСОБА_5

Згідно табеля обліку використання робочого часу КП "Турбота" Стрижавської селищної ради, суд вбачає, що позивачу ОСОБА_2 з 01.09.2014 року по 09.09.2014 року включно відмічено робочі дні, хоча рішенням №1, 57 сесії 6 скликання Стрижавської селищної ради останнього було звільнено з посади директора та контракт з ним розірвано. Даний доказ свідчить про те, що позивач з 01.09.2014 року по 09.09.2014 року включно перебував на робочому місці, оскільки йому не було відомо про його звільнення. Таким чином, вищезазначеними доказом підтверджується факт неповідомлення працівника про його звільнення та розірвання контракту.

Відповідно до наказу № 11-ос від 10.09.2014 року директора ВП "Турбота" ОСОБА_5 суд вбачає, що у зв'язку із звільненням з займаної посади, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, він зняв із себе обов'язки директора КП "Турбота" та тимчасово поклав їх на нижчого за посадою, згідно штатного розпису. Також ОСОБА_2 10.09.2014 року було проведено передачу матеріальних цінностей, що підтверджується актом прийому-передачі від 10.09.2014 року.

Згідно довідки Вінницького навчально-наукового інституту економіки Тернопільського національного економічного університету № 0369 від 25.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 є студентом IV курсу заочного навчання за спеціальністю "Економіка підприємства".

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції застосував ст. 234 КЗпП України та поновив місячний строк на звернення до суду з підстав пропуску його з поважних причин, оскільки позивач відповідачами був звільнений з роботи з 02.09.2014 року, а ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2014 року йому було відмовлено у відкритті провадження у справі. Тому повторно ОСОБА_5 звернувся з позовом до суду лише 23.10.2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України вищевказаний строк обчислюється не з дня звільнення, а з дня отримання копії наказу про звільнення, або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до акту складеного 09 вересня 2014 року о 08:10 год. в приміщенні Стрижавської селищної ради в присутності заступника селищного голови ОСОБА_6, діловода ОСОБА_7 та технічного працівника ОСОБА_8, ОСОБА_5 відмовився отримувати трудову книжку та рішення Стрижавської селищної ради про звільнення з посади директора комунального підприємства "Турбота".

З ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2014 року, вбачається, що ОСОБА_5 було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, КП "Турбота" Стрижавської селищної ради про визнання протиправним і скасування рішення про звільнення з роботи, поновлення на роботі, зобовязання вчинити дії, з підстав того, що позовна заява має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Трудову книжку ОСОБА_5 отримав 10.09.2014 року, що підтверджується доказами у справі, а тому суд дійшов висновку, що пропущений місячний строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору ОСОБА_5 підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно до ч. З ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначається, що при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст.40 КЗпП (322-08) суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обовязковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч.2 ст.40 КЗпП. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення №1 підставою для звільнення позивача з роботи були заяви та звернення мешканців житлових масивів "Агромаш", "СВК та "Кар'єр", що підтверджується також протоколом 57 сесії 6 скликання Стрижавської селищної ради Вінницьккого району Вінницької області від 02.09.2014 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 був присутній на робочому місці та виконував свої посадові обов'язки до 09.09.2014 року, що також підтверджується відмітками в табелі обліку робочого часу.

Рішення Стрижавської селищної ради про звільнення ОСОБА_5 надійшло на адресу КП "Турбота" 08.09.2014 року в кінці робочого дня, після оформлення трудової книжки 10.09.2014 року було видано наказ про звільнення, видано належним чином оформлену трудову книжку та проведено приймання-передачу статутних документів та печатки підприємства.

Судом встановлено, що атестаційна комісія не створювалася, результати роботи позивача не досліджувались, пояснення від позивача не відбирались, а звільнення позивача проведено лише на підставі колективної заяви, яка була додана до протоколу сесії.

Суду не надано жодних письмових доказів, які б свідчили про те, що внаслідок недостатньо кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) позивач ОСОБА_2 не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Також відповідачами не було створено атестаційну комісію для визначення кваліфікаційного рівня даного працівника.

Таким чином, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Судом першої інстанції при розгляді справи також враховано і те, що зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постановах від 21 травня 2014 року (справа № 6-33цс14) та від 23 січня 2013 року (справа № 6-127цс12).

Основним документом будь-якого розірвання трудового договору є наказ керівника про звільнення працівника, за яким проводиться остаточний розрахунок і видається трудова книжка.

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Однак, судом встановлено, що позивача було звільнено з посади 02.09.2014 року, а трудова книжка та рішення про звільнення видані лише 09.09.2014 року, що є порушенням вимог ст. 47 КЗпП України.

Відповідно до п. 4.1. Інструкції № 58 про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мін'юсту України та Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Судом встановлено, що відповідачами були порушені строки видачі позивачу трудової книжки.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги твердження представників відповідача про те, що позивач був присутній на 57 сесії 6 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та приймав участь в голосуванні, а тому йому було відомо про його звільнення, оскільки чинним законодавством чітко визначено процедуру звільнення працівника з займаної посади.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також суд першої інстанції правильно визначився з тим, що вимушений прогул позивача становить з 02 вересня 2014 року по 17 квітня 2015 року включно, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становитиме 24722,57 грн.

Таким чином, задовольняючи позов ОСОБА_2, суд виходив із того, що встановлені відповідачами порушення по суті є загальною оцінкою роботи позивача, а конкретних фактів неналежного виконання ним трудових обовязків саме через недостатню кваліфікацію суду надано не було.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є , справедливість, добросовісність та розумність.

Судом першої інстанції також враховано і те, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважав за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Колегія суддів в цій частині повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно зясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх обєктивний склад, права та обовязки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а основні доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями викладеними в апеляційній скарзі про те, що позивач був присутнім на 57 сесії 6-го скликання Стрижавської селищної ради і приймав участь у голосуванні, а тому йому було відомо про звільнення, оскільки судом правильно встановлено та підтверджено письмовими доказами той факт, що позивач дізнався про своє звільнення лише 08.09.2014 р., оскільки представником КП «Турбота» до матеріалів справи було надано копію Рішення №1 57 сесії 06 скликання від 02 вересня 2014 року. Саме відповідно до Рішення №1 від 02 вересня 2014 року 57 сесії 06 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області позивача було звільнено з посади директора комунального підприємства КП «Турбота» Стрижавської селищної ради на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України. Згідно кутового штампу вхідної кореспонденції вбачається, що зазначений документ надійшов в канцелярію КП «Турбота» лише 08.09.2014 р.

Наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади директора КП «ТУРБОТА» від 10.09.2014 року та акт прийому передачі від 10 вересня 2014 року підтверджують викладені обставини, зокрема, що відповідно до Табеля обліку використання робочого часу позивач виконував свої обовязки, а саме проводив взаємні розрахунки з контрагентами КП «Турбота» Стрижавської селищної ради за вивезення твердих побутових відходів, за зварювальні роботи, за постачання газу, за надання юридичних послуг, за канцтовари, за ремонт мережі водоводу та ін., та перебував на робочому місці до 10.09.2014 року.

Встановлено, що саме 10.09.2014 року позивачу було вручено трудову книжку з відміткою про звільнення з 02.09.2014 року за п.2 ст. 40 КЗпП України.

Також встановлено, що 10.09.2014 року позивачем було проведено передачу товарно-матеріальних цінностей та документації про що був складений Акт приймання передачі.

Як вбачається із тексту протоколу 57 сесії 6-го скликання Стрижавської селищної ради на сесії не розглядалось питання про звільнення ОСОБА_5 за якоюсь конкретною статтею та з визначених підстав. Рішення про звільнення Очеретяного І.А. на даній сесії було прийнято без будь якої конкретики та законних підстав.

Крім цього встановлено, що в день звільнення ОСОБА_5 02.09.2014 року як це передбачено ст. 47 КЗпП України із наказом про звільнення його не ознайомлено, трудову книжку не вручено, печатку та статутні документи уповноваженою особою не прийнято, чим було порушено процедуру звільнення.

Також, як вбачається з протоколу засідання 57 сесії 6 скликання Стрижавської селищної ради від 02.09.2014 року питання щодо невідповідності директора КП «Турбота» ОСОБА_5 займаній посаді взагалі не розглядалось.

Судом також встановлено, що атестаційної комісії не створювалось, результати роботи ОСОБА_5 не досліджувались, пояснення від ОСОБА_5 не відбирались а звільнення проведено лише на підставі колективної заяви яка була додано до протоколу сесії.

Зважаючи на вищезазначене вбачається, що причини звільнення, наведені в рішенні №1 Стрижавської селищної ради від 02.09.2014 р. ( ч.2 ст.40 КЗпП України), не відповідають дійсним обставинам справи, а тому звільнення з цієї підстави позивача ОСОБА_2 є незаконним.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення не було нарахована середньомісячна заробітна плата відповідач при поновленні ОСОБА_5 на раніше займаній посаді зобовязаний нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Крім цього встановлено, що відповідач не пропонував позивачу перевести його за згодою, на іншу роботу, як це передбачено ч. 2 ст. 40 КЗпП України, згідно якої звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що позивач був присутнім на 57 сесії 6-го скликання Стрижавської селищної ради і приймав участь у голосуванні, а тому йому було відомо про звільнення, як аргументи проти оскаржуваного рішення, з огляду на предмет позову та питання, які розглядав суд першої інстанції а також на вимоги ст. 47 КЗпП України, згідно якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до тексту заяви мешканців від 02.09.2014 року йдеться про вимогу мешканців щодо розформування підприємства КП «Турбота» та укладання договорів з іншими обслуговуючими організаціями. Також в заяві зазначена окрім вимоги розформування підприємства, попередження про дострокові перевибори депутатів селищної ради та голови селищної ради. Всі зазначені в заяві мешканців питання та вимоги не були та не могли бути підставою для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_5 Викладені в заяві обставини жодним чином не перевірялись, результати роботи ОСОБА_5 не досліджувались, пояснення від ОСОБА_5 не відбирались.

Крім цього, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 є депутатом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Відповідно до статті 33 ЗУ від 19.02.2004 р. N 1522-IV) «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду.

Разом з тим судом встановлено, що про таке попередження про звільнення позивача як депутата селищної ради з займаної посади відповідачі дане питання взагалі не порушували.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання скаржника на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не є обґрунтованими підставами для скасування ухваленого судом рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Разом з тим, відповідно до частин 1,2,3 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи в цій частині порушив зазначені норми процесуального права, оскільки стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача 490,83 грн. судового збору, не врахувавши, що позивача ОСОБА_2 на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, а тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає до зміни, а в іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2015 року змінити.

Стягнути із Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області в дохід держави судовий збір в розмірі 490 грн. 83 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : підпис. В.М. Медяний

Судді : підписи. Л.В. Пащенко

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя : В.М. Медяний