Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання зобов'язання за договором іпотеки та застави майна припиненими та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просила визнати зобов'язання за договором іпотеки, укладеним 30 грудня 2009 року між нею та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») припиненими; визнати зобов'язання за договором застави майна, а саме: автомобіля марки «Lexus LX 470» 2005 року випуску, укладеного 30 грудня 2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України та ОСОБА_5, від імені якого вона діяла, припиненими; зобов'язати ПАТ «Державний ощадний банк України» здійснити дії у строк та у порядку передбаченому чинним законодавством на момент їх вчинення, по виведенню із іпотеки нежитлового приміщення, підвального та цокольного поверхів, загальною площею 725 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову зазначала, що 30 грудня 2009 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 980 тис. грн, а ОСОБА_4 зобов'язався прийняти та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування ним. Станом на 13 грудня 2013 року заборгованість за указаним договором кредитної лінії погашена повністю, а тому зобов'язання за іпотечним договором та договором застави мають бути припиненими.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами під час розгляду справи встановлено, що 30 грудня 2009 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії за умовами якого ОСОБА_4 отримав у кредит кошти у розмірі 980 тис. грн зі сплатою 12,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань, 30 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, площею 725 кв. м по АДРЕСА_1, Також 30 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_5, від імені якого діяла ОСОБА_3, укладено договір застави, предметом якого є автомобіль.

У листі ПАТ «Державний ощадний банк України» від 13 листопада 2013 року зазначено, що на даний час обліковується заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії, а тому здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки та припинення заборони на відчуження відповідного нерухомого майна неможливо.

З листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 27 листопада 2013 року вбачається, що оскільки протягом дії кредитного договору несвоєчасно здійснювалося страхування предмета іпотеки та надавались банку відповідні документи на підтвердження страхування, що є порушенням п.п. 3.3.9 кредитного договору, відповідно до п. 7.2 іпотечного договору банком застосовується штраф, що нарахований у сумі 95 812 грн 20 коп.

Станом на 29 січня 2014 року, відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, залишок позики становить - 0 грн 00 коп., нараховані та несплачені відсотки за користування позикою - 0 грн 00 коп., нарахована та несплачена пеня по основному боргу - 0 грн 00 коп., нарахована та несплачена пеня по відсотках - 0 грн 00 коп., штраф, згідно п. 7.2 іпотечного договору (невиконання п. 3.3.4 договору іпотеки) складає 41 349 грн 50 коп., штраф згідно п. 7.2 іпотечного договору (невиконання п. 3.3.9 договору іпотеки) складає 95 812 грн 20 коп. Загальна сума заборгованості - 137 161 грн 70 коп.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із його необґрунтованості. При цьому, суд послався на положення ст.598 ЦК України, згідно з якою зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції, залишив його рішення без змін і зазначив, що поняття «зобов'язання» у договорі іпотеки від 30 грудня 2009 року включає в себе штрафні санкції, застосовані за порушення зобов'язань за цим договором.

Такий висновок судів є правильним.

Так, іпотека і застава є складовою частиною кредитного договору і є обтяженням такого договору, без якого кредит не був би виданий.

Пунктом 7.2. договору іпотеки від 30 грудня 2009 року встановлена відповідальність за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, передбачених п. п.3.3.2., 3.3.4., 3.3.6., 3.3.7., 3.3.11. цього договору, іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% вартості невиконаного зобов'язання та відшкодовує понад неустойку спричинені збитки в повному обсязі.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що нараховані банком штрафні санкції є складовою кредитного зобов'язання, на виконання якого був укладений вказаний вище договір іпотеки.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик