Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1681/15 Головуючий у 1-й інстанції: Сидоренко І.О.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту ухилення від надання допомоги спадкодавцю та усунення від права на спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її брат ОСОБА_5, після смерті якого залишилися однокімнатна квартира АДРЕСА_1, а також земельна частка (пай), розміром 2,03 умовних кадастрових га, розташованих в селі Бобулинці, Бучацького району, Тернопільської області

Спадкоємцями першої черги являються донька померлого ОСОБА_3 і син ОСОБА_4

Посилаючись на те, що спадкодавець тривалий час страждав на хронічне захворювання легенів, являвся інвалідом П групи і перебував у безпорадному стані, потребував стороннього догляду, проте його діти ухилялися від надання будь-якої допомоги, просила про задоволення позову з підстав, передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду апелянт і відповідач не з'явилися, направили суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що померлий ОСОБА_5 в останні три роки свого життя потребував стороннього догляду, проте відповідач, яка проживає в іншій області і має двох неповнолітніх дітей, не знала про безпорадний стан свого батька і не мала реальної можливості опікуватися ним.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" правило абзацу 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Таким чином, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Ураховуючи наведене, вирішуючи такі справи, суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав в м.Миколаївка, Донецької області. Після його смерті залишилася однокімнатна квартира в м.Миколаївка і земельна частка (пай) у розмірі 2,03 умовних кадастрових гектарів в селі Бобулинці, Бучацького району, Тернопільської області. Причина смерті - бронхоектатична хвороба (а.с.34, 41,48,51).

З жовтня 2009 року за висновком МСЕК ОСОБА_5 було визнано інвалідом третьої групи загального захворювання, а з 2011 року - інвалідом другої групи безстроково. Як зазначено у медичному висновку, йому протипоказана праця в несприятливих метеорологічних умовах (а.с.49-50).

Позивач являється рідною сестрою померлого, відповідач - донькою (а.с.33,35, 43)

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначала, що за три роки до своєї смерті брат знаходився у безпорадному стані через хворобу легенів, вона опікувалася ним самостійно, готувала їжу, прибирала у квартирі і прала білизну, купувала ліки, відвідувала у лікарні, поховала за власні кошти, а відповідач жодного разу батька не провідала і ніякої допомоги йому не надавала.

Пояснення позивача підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які пояснювали, що спадкодавець тяжко хворів, а його сестра - позивач ОСОБА_2 надавала йому необхідну допомогу і поховала за власні кошти.

Не заперечуючи проти тієї обставини, що не допомагала батькові, відповідач разом з тим пояснила, що відносини між ними припинилися ще за часів її неповноліття та батько ніколи не звертався до неї за допомогою. При цьому спадкодавець мав добре матеріальне становище, отримував пенсію (за інвалідністю), мав грошові накопичення, автомобіль, займався приватними перевезеннями, тобто матеріальної допомоги не потребував. Про тяжку хворобу батька не була обізнана, так як проживала в Кіровоградській області, виховувала двох неповнолітніх дітей, навчалася і продовжує навчатися у вищому навчальному закладі, на підтвердження чого надала суду відповідні письмові докази (а.с.120-129).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в ході розгляду справи не встановлено наявність умисних дій чи бездіяльності відповідача, спрямованої на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу своєму батькові.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач була добре обізнана про хворобу свого батька, проте ухилялася від надання йому допомоги, не ґрунтуються на матеріалах справи.

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість будь-яких доказів про обізнаність ОСОБА_3 про безпорадний стан батька і її умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцю позивач не надала. Допитана Бучацьким районним судом за клопотанням позивача в порядку окремого доручення свідок ОСОБА_10 пояснила, що особисто дітям ОСОБА_5 не повідомляла про його хворобу (а.с.136).

Це було враховано судом першої інстанції.

Та обставина, що позивач за власні кошти поховала свого померлого брата, а його діти не цікавилися його долею, не є підставою для усунення останніх від спадкування.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: