Номер провадження: 22-ц/785/1712/15
Головуючий у першій інстанції Бондаренко Н. В.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відділу освіти Балтської райдержадміністрації Одеської області на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу освіти Балтської райдержадміністрації Одеської області, Балтської районної державної адміністрації та управління державного казначейства України в Одеській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010р. ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що наказом № 352 від 19.08.1987р. Балтського районного відділу науки та освіти вона була призначена на посаду вчителя російської мови та літератури Кармалюківської восьмирічної школи Балтського району Одеської області з 01.09.1987р.

Наказом №129-к від 28.05.2003р. відділу освіти Балтської районної державної адміністрації з 01.06.2003р. була переведена на посаду директора Кармалюківської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за сумісництвом вчителя російської мови та зарубіжної літератури.

Наказом №1217-к від 06.10.2010р. відділу освіти Балтської районної державної адміністрації вона була звільнена з посади директора та вчителя російської мови за сумісництвом Кармалюківської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за вчинення аморального проступку не сумісного із продовженням вказаної роботи згідно п.3 ст. 41 КЗпП України.

Позивачка вважає своє звільнення з роботи незаконним та необґрунтованим, оскільки за весь період роботи на посаді директора та вчителя зазначеної школи вона жодного разу не вчиняла аморального проступку, який виходить за межі загальноприйнятих норм поведінки та моралі.

Посилаючись на ці обставини, позивачка після уточнення своїх вимог просила: визнати незаконним та скасувати накази №217-к від 06.10.р.2010р. про відсторонення та звільнення її з роботи; поновити її на посаді директора Кармалюківської ЗОШ І-ІІ ступенів, а також вчителя російської мови та зарубіжної літератури цієї школи, за суміщенням; стягнути з відділу освіти Балтської райдержадміністрації Одеської області на її користь середній заробіток за час вимушено прогулу, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати по справі.

Відділ освіти Балтської райдержадміністрації Одеської області позов не визнав.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2014р. позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано накази №217-к від 06.10.2010р. про відсторонення та звільнення позивачки з роботи. ОСОБА_2 поновлено на посаді директора Кармалюківської ЗОШ І-ІІ ступенів та вчителя російської мови та зарубіжної літератури за суміщенням. Стягнуто з відділу освіти Балтської райдержадміністрації Одеської області на користь позивачки середній заробіток за час вимушено прогулу в сумі 108 254 грн. 79 коп., моральну шкоду на суму 2 000 грн. та судові витрати в розмірі 2037 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення позивачки на роботі.

У апеляційній скарзі відділ освіти Балтської райдержадміністрації Одеської області, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленим, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданих до суду запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи судом першої інстанції не порушені норми ані матеріального, ані процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не скоєно дій, таких, що несумісні із продовженням даної роботи, а саме аморального проступку.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у 2003р. була переведена на посаду директора Кармалюківської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів й за сумісництвом вчителем російської мови та зарубіжної літератури.

Відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України підставою для звільнення особи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Тобто підставою для звільнення за п. 3 ст. 41 КЗпП України може бути не будь-який аморальний проступок, а такий, що не сумісний із продовженням виховної роботи.

Визначення аморального проступку в законі не надається і належить до категорії оціночних понять. Трудове законодавство не дає поняття аморального проступку. Поняття аморального співвідноситься з антигромадським як частина і ціле. Тому аморальним проступком слід вважати винні дії чи бездіяльність, що порушують моральні норми, притаманні даному суспільству, суперечать змісту трудової функції працівників і тим самим дискредитують виховні, службові повноваження певного кола людей. У широкому значенні аморальний проступок - це діяння, що порушує моральні підвалини суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві. Під аморальним проступком підпадають таки вчинки: поява у громадських місцях у нетверезому стані; неправомірна поведінка у побуті; приниження та образа дитини (учня) чи колег тощо.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.12.1992р. роз'яснено, що з підстав вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП України), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, непідтвердженої конкретними фактами.

Наказом відділу освіти Балтської районної державної адміністрації №1217-к від 06.10.2010р. ОСОБА_2, відстороненого директора та вчителя російської мова за суміщенням Кармалюківської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, 6.10.2010р. за вчинення працівником аморального проступку, не сумісного із продовженням цієї роботи звільнено на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції правильно встановив, що підставою для звільнення позивачки з роботи були: наказ відділу освіти №202 від 10.09.2010р. про призначення службового розслідування; сам акт службового розслідування від 17.09.2010р. за №1 та протокол загальних зборів батьків та педагогічного колективу Кармалюківської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів.

Так, згідно акту №1 від 17.09.2010р. службового розслідування відділу освіти Балтської райдержадміністрації, комісія на підставі пояснювальних записок жителів села Кармалюківка та Євдотія, батьків, діти, яких ходять до Кармалюківської ЗОШ І-ІІ ст. встановила: богато недоліків з боку морально-етичного виховання учнів у школі, тактовності директора по відношенню до технічних працівників, до батьків. Відсутня будь-яка співпраця з сільським головою, місцевими фермерами. Існують порушення умов праці членів колективу. Керування закладом ведеться у "диктаторському режимі". Конкретні факти цього, наведені в акті.

Будучи допитаними в судовому засіданні особи, які зазначені в акті від 17.09.2010р. показали:

- Свідок ОСОБА_3 про те, що директор ОСОБА_4 обзивала її "молдавською свинею", її дитину на уроці обзивали "дебілка, як твій тато", а на суботнику в присутності дітей та дорослих обізвала її "придуркуватою і безтолковою";

- Свідок ОСОБА_5 про те, що директор ОСОБА_4 неповажне та в образливій формі ставиться до дітей і батьків, зокрема на батьківських зборах ОСОБА_4 сказала їй "закрий рот";

- Свідок ОСОБА_6 про те, що відповідачка погрожувала її дитині, що "роздягне її та відправить до дому голою";

- Свідок ОСОБА_7 про те, що фактів образ дітей та батьків з боку директора безліч.

- Підстав не довіряти показам цих свідків у колегії суддів не має, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами.

В протоколі батьківських зборів Кармалюківської ЗОШ І-ІІ ст. від 09.09.2010р. зазначено, що голова Балтської районної державної адміністрації ОСОБА_8 наголосив, що фахівці не хочуть повертатися на роботу у школу доки директором буде ОСОБА_2, а спеціалісти з Балти дорого обходяться бюджету. Мати учня 7-го класу повідомила, що "ОСОБА_2 погано ставиться до дітей, розмовляє з ними, як жандарм".

З колективного звернення батьків учнів Кармалюківської ЗОШ І-ІІ ст. до голови Балтсбкої районної ради та начальника відділу освіти Балтської райдержадміністрації Одеської області від 30.04.2014р. убачається, що директор школи ОСОБА_4 ображає дітей, називає їх "дебілами", а дітей молдовської національності обзиває "молдавськими свіньями", та що писати можна ще дуже богато, бо є що писати.

Сукупністю наведених доказів спростовуються покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, допитаних судом за ініциативою позивачки про те, що ОСОБА_4 не допускала аморальних дій щодо учнів, іх батьків та працівників школи. К показам цих свідків колегія суддів відноситься критично та вважає їх такими, що мають на меті звільнити ОСОБА_4 від відповідальності за вчинення аморального проступку.

Закон України "Про освіту" від 23.03.1996р. в п. 1 ст. 54 передбачає, що педагогічною діяльністю можуть займатись особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

Відповідно до ст. 24 Закону "Про освіту" педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров'я якої дозволяє виконувати професійні обов'язки в навчальних закладах системи загальної середньої освіти. Перелік посад педагогічних працівників системи загальної середньої освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи викладене та приймаючи до уваги, що матеріалами справи достовірно встановлено, що відповідачка, працюючи директором та вчителем зазначеної школи й яка виконувала виховні функції, неодноразово та безпосередньо перед звільненням принижувала та ображала учнів школи та їх батьків, працівників технічного персоналу школи та "диктаторським шляхом" керувала цією установою, що на думку колегії суддів є порушенням основних моральних норм суспільства та суперечить змісту трудової функції відповідачки і тим самим вона дискредитувала свої службово - виховні, посадові повноваження, чим вчинила аморальний проступок, не сумісний з продовженням даної роботи.

При цьому колегія суддів не встановила, що позивачка була звільнена з роботи за критику, помсту або з інших незаконних підстав, як про це вона зазначає.

Відповідно до положень ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу керівних працівників здійснюється без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету Кармалюківської ЗОШ І-ІІ ст. від 29.04.2014р. профком вирішив дати згоду на звільнення ОСОБА_2 з посади директора

школи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка вчинила аморальні дії у розумінні п.3 ст.41 КЗпП України та правильно була звільнення з роботи само з цих підстав.

При звільненні позивачки з роботи відповідачем не було допущено порушень трудового законодавства.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції на вищевикладене не звернув уваги, покази свідків та інші докази фактично безмотивне відхилив, унаслідок чого ухвалив рішення висновки якого не відповідають матеріалам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому його рішення на підставі п.п. 3, 4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 - 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відділу освіти Балтської райдержадміністрації Одеської області задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2014 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу освіти Балтської райдержадміністрації Одеської області, Балтської районної державної адміністрації та управління державного казначейства України в Одеській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

Р.Д.Громік

В.О.Панасенков