Номер провадження: 22-ц/785/4159/15
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 12 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом, який в подальшому уточнив (а.с.21-22), до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 61 000 гривень та моральної шкоди в сумі 2000 гривень. Мотивуючи свої вимоги тим, що 02.06.2014 року між ним та ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір про надання послуг з придбання у власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 не мала права укладати такий вид договору, оскільки це не відповідає її виду діяльності. Крім того, вказаний договір відбувся під тиском та шляхом маніпуляцій зі сторони відповідача, користуючись поганим самопочуттям позивача. Внаслідок таких дій, позивач зазнав душевних страждань. Дані обставини і стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 12 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено про те, що він помилився укладаючи правочин від 02.06.2014 року та те, що одна із сторін правочину навмисно ввела іншу сторону в оману щодо обставин цього правочину. Надані позивачем медичні довідки не підтверджують факт того, що він не усвідомлював своїх дій в момент укладання договору 02.06.2014 року. Доводи позову, що відповідач не мала права укладати договір про надання послуг з придбання у власність квартири з посиланням, що це не відповідає її виду діяльності, спростовуються Витягом з ДП "Інформаційно-ресурсного центру". Правовідносини, що виникли між сторонами в справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та заснований на законодавстві.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

- 02.06.2014 року між ОСОБА_2 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг, а саме щодо надання послуг з придбання у власність ОСОБА_2 двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 5/.

- відповідно до акту виконання послуг по договору з надання послуг від 02.06.2014 року, складеного ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 свої зобов'язання по договору про надання послуг від 02.06.2014 року виконала у повному обсязі та належним чином /а.с. 35/.

- згідно із копією розписки продавця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 останній отримав від ОСОБА_2 аванс у розмірі 12000,00 грн. зі строком розрахунку до 02.07.2014 року. Вказані кошти ОСОБА_4 витрачено на виготовлення пакету документів для продажу квартири, оплати комунальних послуг. Продавець вказав, що відносини із ОСОБА_2 вирішуватиме самостійно, а претензій до ОСОБА_3 немає /а. с. 36/.

Зі змісту відповіді Фірми "Капітал" у формі ТОВ на заяву ОСОБА_2 вх. № 11 від 09.09.2014 року, якою повідомлено, що договір 02.06.2014 року було укладено ФОП ОСОБА_3 Фірма "Капітал" ніяких договорів з ОСОБА_2 не укладала, не брала перед ним зобов'язань, і не отримувала від нього коштів

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги про визнання правочину недійсним з посиланням на те, що відповідач скористалася його хворобливим станом і поганим самопочуттям 02.06.2014 року, ввела його в оману щодо обставин правочину про надання послуг з придбання у власність нерухомості та уклала з ним вказаний правочин, на укладення якого не мала права, оскільки це не відповідає виду діяльності відповідача, як суб`єкта підприємницької діяльності. Крім того, сам позивач помилився щодо суттєвих умов цього правочину.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Під помилкою розуміють таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутністю якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Положеннями ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правоту та фактичну підставу недійсності правочину.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з метою придбання нерухомості. Після підшукання варіанту, що зацікавив позивача і погодження на отримання продавцем авансу, 02.06.2014 року покупець та ФОП ОСОБА_3 підписали Договір про надання послуг з придбання у власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, відповідно якого ОСОБА_2 зобов`язався передати ОСОБА_3 12000 грн., що дорівнювало еквіваленту 1000 доларів США та зобов`язався передати у день підписання угоди з відчуження об`єкту нерухомості ще 12000 грн. (еквівалент 1000 доларів США).

Крім того, 02.06.2014 року ОСОБА_2 заавансував двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3, передавши її власнику ОСОБА_4 у якості 12000 грн., що дорівнювало 1000 доларів США з кінцевим строк розрахунку 02.07.2014 року.

В подальшому 02.07.2014 року ОСОБА_2 відмовився від укладання угоди, посилаючись на штучно сформульовані вигадані причини (не показали як включається газовий котел). Будь-які компроміси (показати як включається газовий котел, навіть знизити у розумних межах ціну на квартиру) ОСОБА_2 відкинув і від укладання договору купівлі-продажу квартири відмовився і почав вимагати від продавця повернення авансу, який той вже витратив на перепродажний пакет документів, оплату заборгованості за комунальним платежам, сплату неустойки орендарям у зв`язку із достроковим звільненням ними квартири тощо. При цьому продавець ніяких претензій до ФОП ОСОБА_3 не висунув, підтвердивши, що договір купівлі-продажу не підписаний з вини покупця з незалежних від надавача послуг по придбанню -продажу нерухомості обставин.

Отже, відповідач надав позивачу послуги з придбання у власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3, що передбачені договором від 02.06.2014 року.

Факт їх надання підтверджується окрім відповідного акту, копію якого додано до матеріалв справи також і розпискою продавця квартири АДРЕСА_4 І.І., який підтвердив отримання від ОСОБА_2 авансу 02.06.2014 року та досягнення згоди щодо відчуження квартири 02.07.2014 року.

Будь-яких належних доказів, які б спростовували встановлені у справі обставини, позивачем не надано.

В засіданні судової колегії позивач надав пояснення, що не узгоджуються із обставинами, викладеними ним у первісній та уточненій позовній заяві. Так у поданих позовних заявах, позивач стверджував, що він передав відповідачу в якості оплати послуг 12000 грн., що дорівнювало 1000 доларів США і просив стягнути збитки у подвійному розмірі - 24000 грн. (первісна заява) та в подальшому у зв`язку із ростом курсу долара США до гривні, збільшив вимоги до 61000 грн. Проте в засіданні судової колегії позивач почав стверджувати, що він сплатив відповідачу 2000 доларів США не визнаючи при цьому, що 1000 доларів із цих 2000 доларів США, є авансом продавцю квартири. Крім того, на відміну від обставин викладених у позові та уточненому позові, позивач в судовому засіданні, коли з`ясувалося, що 02.07.2014 року він придбав іншу квартиру - по вул. Люстдорфській дорозі заявив, що намагався взагалі купити дві квартири - в тому числі і на Пантелеймонівській. Також позивач визнавши, що квартиру по вул. Пантелеймонівській йому знайшла відповідач, заявив, що відповідач не контролювала хід ремонтних робіт, про які він нібито домовився з продавцем. При цьому будь-яких доказів про таку домовленість з продавцем і про наявність договірних обов`язків у ріелтора контролювати хід ремонтних робіт у заавансованій позивачем квартирі, не надано.

Позивач не заперечував в судовому засіданні, що він підписав акт виконаних робіт, але зауважив, що був без окулярів і погано себе почував.

Районний суд вірно визначив що представлені позивачем виписка з медичної картки ОСОБА_2 /а.с. 6/, довідка Одеської МКЛ № 9 від 14.03.2014 року /а.с. 7/, рецепт на ліки від 02.06.2014 року /а.с. 8/, довідка до акта огляду МСЕК № 092609 серія 2-18 ОВ від 06.10.2008 року /а.с. 9/ не можуть вважатися належними доказами, що підтверджують недійсність укладеного 02.06.2014 року договору надання послуг з придбання у власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 вчиненого під впливом обману замовника послуг та у зв`язку із його помилкою щодо суттєвих умов правочину.

Даний висновок суду позивачем у встановленому порядку не спростований.

Також судова колегія звертає увагу, що при викладенні у позові обставин, якими ОСОБА_2 обгрунтовував заявлені вимоги, позивач не зазначив, що у день підписання договору з відповідачем ОСОБА_3 про надання послуг з придбання у власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, він заавансував вказану квартиру передавши в рахунок майбутніх платежів власнику даної квартири аванс в сумі 12000 грн. (1000 доларів США).

В розумінні ч.2 ст. 570 ЦК України аванс- це визначена грошова сума чи інші цінності, які боржник передає кредитору в рахунок майбутніх платежів. Аванс, як і завдаток, є доказом, що засвідчує факт зобов`язальних правовідносин, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може визнаватися одним із способів забезпечення викоання зобов`язання. Сторона, як видала аванс може витребувати його майже у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс ни при яких умовах не може бути зобов`язана до його повернення у більшому розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав умови про надання послуг з придбання у власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Подальше неукладення договору між продавцем і покупцем не залежало від волевиявлення ФОП ОСОБА_3

При таких обставинах судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відстуності підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 визнання договору недійсним та відшкодування збитків.

Також заснований на законі висновок районного суду про те, що між сторонами склалися договірні правовідносини і Законом не передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення.

Доводи апеляційної скарги, щодо врахування судом акту виконаних робіт (наданих послуг) та не взяття до уваги документів, що свідчать про погане самопочуття позивача в день укладення договору з ФОП ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують, зведені фактично до переоцінки доказів, які правильно оцінені судом на підставі належним чином встановлених обставин справи.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук