МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
24.02.2015 року Справа № 370/2473/14-ц

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Устимчук М.Ю., при секретарі Лигі Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 служби Макарівського районного управління юстиції Київської області, третя особа: Приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно, -
ОСОБА_1, (далі позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 служби Макарівського районного управління юстиції Київської області, (далі - відповідачі), третя особа: Приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, в якому просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 59 по вулиці Коцюбинського в с. Липівка Макарівського району Київської області від 06 березня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу київської області ОСОБА_5, реєстровий номер 328 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним та зобовязати ОСОБА_4 службу Макарівського районного управління юстиції Київської області скасувати в реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_2 право власності і на житловий будинок № 59 по вулиці Коцюбинського с. Липівка Макарівського району Київської області.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що зміст вказаного правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, моральним засадам, та відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним, так як на момент відчуження вказаного майна, особа, якій воно належало, не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.
В судове засідання позивач не прибула, подала через канцеляріюсуду заяву згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити із вказаних у заяві підстав.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, їх виклик здійснювався через оголошення в пресі, у звязку із чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.
Відповідач ОСОБА_4 служба Макарівського районного управління юстиції Київської області у судове засідання свого представника не направила.
Третя особа Приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, надіслав до суду лист з проханням розглянути справу у його відсутність, подав свої письмові заперечення, згідно яких вказав, що під час укладання договору дарування ним було перевірено наявність будь-яких заборон відчуження нерухомого майна за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державного реєстру обтяжень рухомого майна, про що свідчить п. 4 договору дарування. Реєстрація права власності на зазначений житловий будинок підтверджувалась витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Макарівське бюро технічної інвентаризації» 01.03.2012 року за № 33355936.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
02 травня 2010 року померла - ОСОБА_7. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з частини квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку № 59 по вулиці Коцюбинського в с. Липівка Макарівського району Київської області. Зазначений будинок належав ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем Липівської сільської Ради народних депутатів Макарівського району Київської області 19 лютого 1988 року, реєстровий номер 6 та зареєстрованого у Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 20 грудня 1990 року, реєстровий номер 10.
Спадкоємцями за законом першої черги є чоловік померлої - ОСОБА_8 та діти - позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_9 Заповіту на випадок смерті покійна не складала.
Оскільки ОСОБА_8 постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а позивач на протязі шести місяців подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, тому відповідно до ст.ст. 1268,1269 ЦК України вважається, що вони прийняли спадщину.
Проте, під час оформлення права на спадщину позивачу стало відомо, що частина спадкового майна, а саме, житловий будинок, який розташований в с. Липівка Макарівського району Київської області було відчужено на підставі договору купівлі-продажу на користь відповідача по справі - ОСОБА_3.
Так, 5 вересня 2008 року ОСОБА_7 було видано довіреність на імя свого сина, брата позивача - ОСОБА_9, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_10, реєстровий номер 6004 на відчуження вищезазначеного житлового будинку, а 31 липня 2009 року на підставі зазначеної довіреності, ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_7 та в її інтересах, уклав договір купівлі-продажу житлового будинку зі своєю дружиною ОСОБА_3, посвідченого тим-же приватним нотаріусом, реєстровий номер 1604. Відповідно до даного договору ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_3 придбала житловий будинок № 59 по вулиці Коцюбинського в с. Липівка Макарівського району Київської області. Згідно п.4 зазначеного договору продаж житлового будинку було здійснено за ціною 93 200 гривень 00 копійок, які продавець отримав до підписання цього договору. А в п. 13 договору також зазначено про згоду подружжя Продавця та Покупця на відчуження та придбання житлового будинку. Заява Продавця на відчуження від 21.07.2009 року, реєстровий номер 1431, а Покупця на купівлі житлового будинку від 31.07.2009 року, реєстровий номер 1603.
Проте, оскільки позивач вважає, що її покійна мати ОСОБА_7 на час підписання довіреності від 05.09.2008 року на імя ОСОБА_9 на розпорядження житловим будинком в с. Липівка Макарівського району Київської області, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_10 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, тому у 2011 році звернулася з відповідним позовом до Макарівського районного суду.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 серпня 2013 року заявлений нею позов було задоволено, визнано недійсними довіреність від 05.09.2008 року та договір купівлі-продажу від 31 липня 2009 року житлового будинку № 59 по вулиці Коцюбинського в с. Липівка Макарівського району Київської області. (а.с 7-9)

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_9 було залишено без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. (а.с.10-11)

Проте, в процесі оформлення своїх спадкових справ на нерухоме майно ОСОБА_7, а саме, на житловий будинок № 59 по вулиці Коцюбинського в с. Липівка Макарівського району Київської області позивачу стало відомо, що вищезазначений спірний житловий будинок ще в ході розгляду вищезазначеної цивільної справи, до вирішення спору по суті було незаконно відчужено на користь відповідачки по справі ОСОБА_2, дочки ОСОБА_3.

Так, 06 березня 2012 року між вищезазначеними особами було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 328, відповідно до якого ОСОБА_3 на безоплатній основі подарувала ОСОБА_2 житловий будинок № 59 по вулиці Коцюбинського в с. Липівка Макарівського району Київської області.

Аналізуючи всі досліджені докази у даній справі та вирішуючи позовні вимоги по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (ст. 16 ЦК України).

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, вимог щодо змісту правочину, який не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а також особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу щодо підстав звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином позивач довів суду належними та допустимими доказами, а відповідачі цих обставин не спростували, що на момент укладення оспорюваного договору дарування, було визнано недійсними довіреність від 05.09.2008 року та договір купівлі-продажу від 31 липня 2009 року житлового будинку № 59 по вулиці Коцюбинського в с. Липівка Макарівського району Київської області, та рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 серпня 2013 року встановлено, що покійна ОСОБА_7 внаслідок хронічного, стійкого психологічного розладу здоровя в повній мірі не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому зміст цього правочину суперечить актам цивільного законодавства і підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи викладене позовні вимоги слід задовольнити.

Разом із тим, відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

А згідно ст. 228 цього ж Кодексу правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. У разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в сумі 243,60грн., судового збору у рівних частинах з кожного на користь позивача, а також 630,00 грн. витрати повязані з оголошенням в пресі.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 212-215, 223-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 служби Макарівського районного управління юстиції Київської області, третя особа: Приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 59 по вулиці Коцюбинського в с. Липівка Макарівського району Київської області від 06 березня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу київської області ОСОБА_5, реєстровий номер 328 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Зобовязати ОСОБА_4 службу Макарівського районного управління юстиції Київської області скасувати в реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок № 59 по вулиці Коцюбинського с. Липівка Макарівського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 в рівних частинах 243 грн. 60 коп. витрати по сплаті судового збору та 630 грн. 00 коп. витрати повязані з оголошенням в пресі.

Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної сили в загальному порядку відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суддя М.Ю. Устимчук