АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1938/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 6 Смоляр А. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріВосколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_8, Черкаська міська рада, управління ДАБК у Черкаській області, про знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив усунути йому перешкоди в користуванні належною йому частиною житлового будинку по АДРЕСА_1, зобов'язати знести за рахунок ОСОБА_7 самочинно збудований нею житловий будинок літ.3-1 з прибудовою літ. з, гараж літ. К, які розташовані по АДРЕСА_1, з підстав того, що він, як і відповідачка, є власниками ? частини вказаного домоволодіння. ОСОБА_7 самочинно побудувала гараж та жилий будинок з прибудовою, що, на думку позивача, порушує його права, як співвласника домоволодіння, у результаті чого сторони не можуть дійти згоди, щодо користування частиною домоволодіння, яке їм належить на праві спільної часткової власності, що й стало фактичною підставою для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.06.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування вказує на те, що будівництво відповідачка здійснила самочинно, що встановлено при розгляді справи, а висновки суду першої інстанції про відсутність порушення прав позивача цим будівництвом є помилковими, оскільки листами повноважних органів підтверджується факт самочинного будівництва відповідачкою (лист виконкому Черкаської міської ради від 25.03.2015 №1073-2, приписом №8 від 17.03.2015, постановою по справі про адміністративне правопорушення №9 від 24.03.2015). Згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.1988 частина будинку, яка належала колишньому подружжю, була між його членами розділена реально. Для здійснення будівництва відповідачка знесла будівлі, які належали батькові позивача (сарай літ. В та погріб літ. Д). З погоджень щодо будівництва колишніх співвласників домоволодіння вбачається, що у них відсутні дані щодо об'єктів будівництва та дати їх складання. ВСУ у своєму правовому висновку у справі №6-137цс14 сказав, що власник чи користувач земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, може заявити вимогу про його знесення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення його прав здійсненим відповідачкою самочинним будівництвом, на яке надано згоду попередніми співвласниками домоволодіння.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, з огляду на таке.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_7 (відповідач) та ОСОБА_9 (батько позивача, який помер) перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний ними в судовому порядку на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.05.1985. Цим же рішенням за кожним із подружжя було визнано право власності на ? частину жилого будинку по АДРЕСА_1. Інша ? частина будинку належить третій особі по справі ОСОБА_8

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.1988 частина будинку, яка належала колишньому подружжю, була розділена реально. Згідно вказаного рішення ОСОБА_7 було виділено приміщення № 2-2, площею 8,8 кв.м., прибудову до будинку літ. «а», приміщення № 2-1, площею 8.4 кв.м., ґанок літ.«а3», сарай літ «Е», що склало ? частину від частини будинку, яка підлягала розподілу. Померлому ОСОБА_9 було виділено приміщення №2-3, площею 12,6 кв.м., сарай літ.»В», погріб літ. «Д», туалет літ»Ж», що склало ? частину будинку, яка підлягала розподілу. Ворота з хвірткою, огорожу та водоколонку залишено в загальному користуванні сторін.

Вказане рішення суду сторонами реально виконано не було, державна реєстрація розподілу нерухомого майна не виконувалася.

Після смерті ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.05.1991 належну йому частину будинку успадкувала його мати - ОСОБА_10 та його неповнолітній син ОСОБА_11 (позивач по справі) по 1/8 частині від вказаного будинку. На підставі договору дарування від 24.11.2014 ОСОБА_10 подарувала належну їй частку вказаного будинку позивачу по справі. Таким чином, позивач став власником ? частини будинку, а інша ? частина належить відповідачу по справі.

У зв'язку з тим, що сарай під літерою «В», який за рішенням суду був виділений ОСОБА_9 з часом зруйнувався, то відповідачка по справі побудувала на його місці нову будівлю, яка була потім зазначена у відповідних документах як гараж замість сараю «В» та зареєстрована під літерою «К».

Оскільки будівництво відповідачкою здійснювалося без відповідних дозволів, воно є самочинним, що підтверджується, зокрема, листом виконкому Черкаської міської ради від 25.03.2015 №1073-2 та визнається сторонами у справі.

Згідно ч.ч.1,4 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК; п.22 цієї ж постанови Пленуму ВССУ - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

На підставі викладених вище норм законодавства та роз'яснень Пленуму ВССУ колегія суддів приходить до висновку про те, що особа має право пред'явити позов про знесення самочинного будівництва лише у випадку, коли цим будівництвом порушено її право, зокрема, якщо такий позивач має право власності чи користування щодо земельної ділянки на якій здійснено самочинне будівництво.

У даному випадку позивачем не надано суду доказів того, що йому на праві власності належить земельна ділянка, на якій здійснено відповідачкою самочинне будівництво, чи того, що він має право користування цією земельною ділянкою, так як земельну ділянку не приватизовано. Також у суду відсутні докази яких-небудь порушень прав позивача здійсненим відповідачкою самочинним будівництвом.

Сам лише факт самочинного будівництва, про що доводить позивач у справі, не свідчить про порушення цим будівництвом прав особи, якщо не було надано доказів, які таке підтверджують.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що з погоджень щодо будівництва колишніх співвласників домоволодіння вбачається, що у цих погодженнях відсутні дані щодо об'єктів будівництва та дати їх складання, оскільки ці обставини жодним чином не спростовують висновків про недоведеність порушень самочинним будівництвом прав позивача та не дають підстав для висновків про відсутність відповідного волевиявлення співвласників.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_8, Черкаська міська рада, управління ДАБК у Черкаській області, про знесення самочинного будівництва, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :