АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в

складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Крижанівської Г.В., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 про припинення поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 760/19220/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6597/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
У вересні 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до кредитного договору № 49.35/334/07-НВС від 15 серпня 2007 року, який був укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3, останньому було надано кредитні кошти в розмірі 145 900 доларів США з розрахунку 11,00 % річних - перемінна процентна ставка за користування кредитом на строк з 15 серпня 2007 року до 15 серпня 2032 року, 1,83 % річних - фіксована процентна ставка. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Забезпеченням виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань по кредитному договору є укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6 договір поруки № 49.35/334/П334/07-НВС від 15 серпня 2007 року, згідно умов якого відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Оскільки позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, станом на 20 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором відповідача складає 1410156 гривень 62 копійки, з яких: і - тіло кредиту - 1308501 гривня 01 копійка; відсотки- 101655 гривень 62 копійки. 28 листопада 2014 року представник позивача подала до суд заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 67-68) та просила стягнути з відповідачів заборгованість за договором, яка станом на 17 жовтня 2014 року складає 1634347 гривень 61 копійку, з яких: тіло кредиту - 1446438 гривень 36 копійок; відсотки - 187909 гривень 25 копійок.

28 січня 2015 року ОСОБА_6 звернулась в суд із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_3 про припинення поруки (а.с. 88-92). Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 посилається на те, що між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» був укладений договір поруки № 49.35/334/П334/07-НВС від 15 серпня 2007 року. Вважає, що договір поруки є припиненим, оскільки кредитор пропустив 6 місяців з дня виникнення прострочення за кредитним договором на звернення до неї як з досудовою вимогою, так і з позовом до суду. Зазначає, що нею також не надавалась згода на укладення додаткової грошової відповідальності позичальника у розмірі комісії, їй не направлялись вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором, а про наявність письмових вимог - повідомлень про дострокове повернення кредиту вона дізналась лише під час розгляду справи в суді. Просила суд ухвалити рішення, яким визнати договір поруки № 49.35/334/П334/07-НВС від 15 серпня 2007 року припиненим.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 1 446 438 гривень 36 копійок та заборгованість за відсотками в розмірі 187909 гривень 25 копійок. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1827 гривень. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1 827 гривень. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 про припинення поруки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Зазначає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто упродовж шести місяців від дня настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту щомісячними платежами).

Посилається, що вона як поручитель, не надавала згоду на укладення додаткової грошової відповідальності у розмірі комісії у розмірі 450,00 грн., що автоматично збільшує загальний розмір грошової відповідальності.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору № 49.35/334/07-НВС від 15 серпня 2007 року, який був укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3, останньому було надано кредитні кошти в розмірі 145 900 доларів США з розрахунку 11,00 % річних - перемінна процентна ставка за користування кредитом на строк з 15 серпня 2007 року до 15 серпня 2032 року, 1,83 % річних - фіксована процентна ставка (а.с. 5-11).

Також встановлено , що 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 34-39).

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині задоволення вимог основного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує.

Колегія суддів вважає вірним такий висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Таким чином, судом першої інстанції достеменно встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено розмір та умови надання кредиту.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Сплата відсотків за користування кредитом обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погашував суму кредиту.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на 17 жовтня 2014 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом становить 1 634 347 гривень 61 копійку, з яких: тіло кредиту - 1446438 гривень 36 копійок; відсотки - 187 909 гривень 25 копійок.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки розрахунок загальної суми заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договору станом на 14 жовтня 2014 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 69, 117, 119).

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічного позову, оскільки забезпеченням виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань по кредитному договору є укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6 договір поруки № 49.35/334/П334/07-НВС від 15 серпня 2007 року (а.с. 21 -23).

Пунктом 3.2.8. кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів та процентів за кредитним договором.

У п. 1.1. договору поруки зазначено, що поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановленні обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергово частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

У кредитному договорі та договору поруки визначено термін повернення грошових коштів, які на день пред'явлення банком досудової вимоги та на день звернення до суду з позовом не сплинули.

У п. 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин вказано, що згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 3.2.8. кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 05 серпня 2014 року досудову вимогу боржнику і поручителю (а.с.30, 31, 32) про погашення боргу.

Вбачається, що пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, суд першої інстанції вірно врахував, що Банк звернувся в суд з позовом у межах цього строку - 05 вересня 2014 року.

Колегія суддів відносно доводів апеляційної скарги зазначає, що вони повторюють доводи зустрічного позову, та були належним чином розглянуті судом першої інстанції, зокрема відповідальність поручителя перед банком не збільшилась, оскільки предметом позову є стягнення тіло кредиту та відсотків, що передбачено умовами як кредитного договору, так і договору поруки.

Крім того, відповідно до ст. ст. 553 - 554 ЦК України, відповідно до яких поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. При цьому у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК Україниприпинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін "порука", застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що порука припиняється в разі припинення основного зобов'язання, отже припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення поруки, тому що зобов'язання за кредитним договором припинилося.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 листопада 2012 року у справі N 6-129цс12.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що не є підставою для задоволення зустрічного позову посилання ОСОБА_6 на не направлення їй досудової вимоги, оскільки банком надано суду текст такої вимоги (а.с. 31) та копію реєстру відправленої кореспонденції (а.с. 32). Крім того, пред'явленням вимоги до поручителя може бути і сам факт пред'явленням банку позову до суду.

При цьому вірним є врахування судом першої інстанції норм ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Колегія суддів погоджується, що з огляду на фактичні обставини справи, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення суми позову солідарно з усіх відповідачів ґрунтуються на законі, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, дія кредитного договору встановлена до 15 серпня 2032 року, а відповідно до п. 3.1. договору поруки він діє до повного погашення позичальником або поручителем заборгованості за кредитним договором.

Також вірним є, з урахуванням задоволення первісного позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнення з відповідачів 3654 гривні судового збору, по 1827 гривень з кожного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, а тому це рішення підлягає скасуванню, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає, доводи апеляційної скарги висновків в рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: