У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

представника позивача ПАТ «УкрСиббанк» Марковича Ю.В.,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Костопільського районного суду від 08 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Костопільського районного суду від 08 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, податковий номер НОМЕР_2, та ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_3, на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 червня 2008 року в розмірі 47080 (сорок сім тисяч вісімдесят) доларів США 35 центів, згідно офіційного курсу Національного банку України на день здійснення розрахунку заборгованості, складає 609747 (шістсот дев'ять тисяч сімсот сорок сім) гривень 98 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, податковий номер НОМЕР_2, та ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_3, на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", витрати понесені останніми на оплату судового збору в сумі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводить, що при винесенні рішення суд не дослідив питання повідомлення банком поручителів про порушення зобов'язання позичальником та можливості самостійного дострокового погашення кредиту поручителями та позичальником.

Зазначає, що не відповідає дійсності твердження суду на рахунок того, що відповідачам надсилались письмові вимоги про необхідність повернення простроченої заборгованості за кредитним договором, що підтверджується реєстром рекомендованих листів та квитанцією Укрпошти від 22.09.2014 року, оскільки відповідно до вказаного реєстру ОСОБА_6 направлено один лист за адресою, яка не відповідає адресі її проживання, що унеможливило отримати останньою надіслані банком листи, а ОСОБА_3 листи взагалі не направлялись, що призвело до грубого порушення банком п.п.2.2, 2.3 договорів поруки від 27.06.2014 року, а тому у поручителів, у відповідності до п.3.2 договору відсутній обов'язок щодо сплати нарахованої банком пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 4614,52 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 22651,56 грн. станом на 20.10.2014 року.

Посилається на те, що в порушення ч.2 п.4.9 договору банком не було встановлено чи має можливість безпосередньо позичальник виконати свої зобов'язання за кредитним договором.

Стверджує, що в зв'язку з істотною зміною обставин, а саме розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2, поручителі неодноразово звертались до банку з метою розірвання договорів поруки, однак відповіді банк не надав.

Покликається, що справа була розглянута поверхнево, без дослідження доказів по справі, що унеможливило відповідачів подати додаткові докази, надати пояснення щодо існуючих доказів, без надання пояснень сторін, без з'ясування всіх обставин справи, без проведення судових дебатів, а також не досліджено фактів, викладених у запереченнях відповідачів та ніяким чином не відображено цього в рішенні, чим порушено права осіб, які беруть участь у справі. За викладених обставин просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 35000 доларів США для споживчих потреб, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів і комісійних не пізніше 26.07.2027 року.

27.06.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", та ОСОБА_6, ОСОБА_3 були укладені договори поруки №214333 та №213891.

Відповідачка ОСОБА_2 зобов'язалася використовувати кредит на споживчі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених п.п.1.1, 1.2.2, 1.3.1, 1.3.4, 1.4, 1.6, 3.4.1 споживчого кредиту №0 від 27.06.2008 року.

Внаслідок неналежного виконання умов договору ОСОБА_2 станом на 20.10.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 47080,35 доларів США, з яких: 33020,75 доларів США - заборгованість по кредиту, 11954,31 доларів США - заборгованість по відсотках; 356,30 доларів США - пеня за прострочення сплати по кредиту та 1748,99 доларів США - пеня за прострочення сплати процентів, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору №0 від 26.06.2008 року з відповідачів є обґрунтованими відповідно до чинного законодавства та доведеними доказами в справі.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення банком умов договорів поруки з огляду на наступне.

Колегія суддів виходить з того, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з ч.1 ст.554 ЦК України, відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Вимогами ч.4 ст.559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 3.1 договорів поруки №214333, №213891 від 27 червня 2008 року, укладеного з відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_3, передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника.

Згідно кредитного договору №0 від 27 червня 2008 року, кінцевий термін повернення кредиту, встановлено, не пізніше 26 липня 2027 року. Тобто, зобов'язання за кредитним договором, а отже і за договором поруки припиняється 26 липня 2027 року.

Відповідно до п.1.2 та п.1.3 договорів поруки поручителю добре відомі усі умови Основного договору, тобто кредитного договору, а тому він відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобов'язаннями останнього за основними договорами, включаючи повернення основної суми боргу ( в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Пунктом 1.4 договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну з позичальником відповідальність перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов'язань.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо припинення договору поруки в зв'язку зі зміною зобов'язання, а саме збільшення процентної ставки.

У відповідності до п.1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, визначеної за користування кредитом. Нарахування вказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або неповної сплати встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

З огляду на вищевказане вбачається, що збільшення процентної ставки не відбулося, а лише нарахування процентів в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, визначеної за користування кредитом коштами понад встановлений договором термін, а тому змін до умов кредитного договору не відбулись, що не потребує письмової згоди поручителів, які ознайомлені з умова кредитного договору, виходячи з п.1.2 договорів поруки.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення банком поручителя про заборгованість перед кредитором боржника за кредитним договором. При цьому посилання на реєстр поштових відправлень не заслуговують на увагу з огляду на те, що банком (а.с.51) вимога ОСОБА_3 направлялась за адресою АДРЕСА_1, яка вказана поручителем в договорі поруки №213891 від 27 червня 2008 року та відповідає умова п.2.2 цього договору, а зміна адреси листування покладається на поручителя, відповідно до умов п.5.7. договору поруки.

Посилання в апеляційній скарзі на істотну зміну обставин, а саме розірвання шлюбу між позичальником та поручителем, якими сторони керувались при укладенні договору, тобто застосування положень ст.652 ЦК України, як підставу для розірвання договору, не заслуговують на увагу з наступних підстав.

За приписами ч.2 ст.652 ЦК України договір може бути розірваний, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, лише за рішенням суду на вимогу заінтересованою сторони.

ВідповідачОСОБА_3, в установленому законом порядку, такої вимоги не заявляв, а суд не вправі самостійно застосовувати положення цієї норми закону.

Заборгованість позичальника за кредитним договором перед банком відповідач у доводах апеляційної скарги не спростував.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду від 08 грудня 2014 року залишити без змін. Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Ю.М. Рожин

Судді: З.М. Максимчук

Н.М. Ковальчук