РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2015 року

м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Кучиної Н.Г.

при секретарі - Рибачик О.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Грозіка І.І.

представника співвідповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Рівне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі виконавчої дирекції Фонду в місті Рівне, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання особи такою, що має право на одержання страхових виплат.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 03 листопада 2014 року звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі виконавчої дирекції Фонду в місті Рівне про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання особи такою, що має право на одержання страхових виплат.

Ухвалою суду від 18 грудня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_3 ( а.с. 56)

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в обґрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син ОСОБА_1 - ОСОБА_6,оскільки останній постійно проживав ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , вів з ними спільне господарство, мав спільні права та обов»язки, був пов»язаний з ними спільним побутом, а тому вважається, що проживав з батьками однією сім»єю. Зазначає, що саме ОСОБА_1 має право на отримання виплат, як член сім»ї потерпілого ОСОБА_6 Вказує, що йому для отримання виплат запропоновано надати документи, які підтверджують, що ОСОБА_1 є членом сім»ї ОСОБА_6, оскільки останній був офіційно одружений з ОСОБА_3, з якою спільно не проживав, не був пов»язаний спільним побутом. Просить суд, встановити факт проживання однією сім»єю ОСОБА_6 з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 у період з 17 січня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати ОСОБА_1 таким, що має право на одержання від Фонду соціального страхування від нещасних випадків страхових виплат ( одноразової допомоги),як член сім»ї потерпілого ОСОБА_6.

Представник відповідача Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі виконавчої дирекції Фонду в місті Рівне - Аліксійчук О.А. позовні вимоги не визнала, зазначила, що рішенням Рівненського районного суду від 22 травня 2014 року ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання шлюбу недійсним та визнання членом сім»ї було відмовлено, а тому вказаний позов не може розглядатись судом. Зазначає, що встановлення факту проживання однією сім»єю не дає право на одержання страхових виплат( оскільки має бути членом сім»ї, але є рішення яке визначило, що батьки не є членами сім»ї). Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, вважає позов необґрунтованим, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 09.02.1984 року і до укладення шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 (08.10.2010 року) проживав з своїми батьками в квартирі АДРЕСА_1.

З 08.10.2010 року і до середини грудня місяця 2010 року ОСОБА_6 проживав разом з відповідачем ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2.

Зазначені обставини визнані сторонами в справі та підтверджені довідкою ТзОВ "Житлово-експлуатаційне об'єднання ЖБК" від 24.01.2014 року і показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, судом встановлено, що до укладення шлюбу ОСОБА_6, членами його сім'ї були його батьки, а після укладення шлюбу - відповідач ОСОБА_3.

З середини грудня місяця і до 17 січня 2011 року ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_3 проживали разом з батьками ОСОБА_6 за вказаною вище адресою, спільно вели побут та мали взаємні права та обов'язки. Дані обставини, також визнані сторонами в справі та підтверджені показаннями свідків.

Отже, судом встановлено, що з середини грудня місяця і до 17 січня 2011 року членами сім'ї ОСОБА_6 були його дружина та його батьки.

З 17.01.2011 року відповідач ОСОБА_3 залишила місце проживання ОСОБА_6 та його батьків і розпочала проживати окремо від них до дня смерті ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

З огляду на пояснення надані в суді відповідачем ОСОБА_3, причиною залишення місця проживання свого чоловіка були непорозуміння з батьками чоловіка та конфлікт інтересів з ОСОБА_6 Зокрема, ОСОБА_3 повідомила суду про те, що ОСОБА_6 неодноразово телефонував їй та декілька разів приходив, щоб примиритись. Визнала, що жодної допомоги ОСОБА_6 їй не надавав, вона також йому не допомагала, спільного побуту у них з 17.01.2011 року і до 03.09.2012 року не було.

Допитані судом свідки ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7 зазначили, що ОСОБА_6 у період з 17.01.2011 року по 03.02.2012 року проживав разом із батьками за адресою АДРЕСА_1, він вів разом з ними спільне господарство, їздив в село, допомагав обробляти город, вів спільний побут та мав права та обов»язки щодо своїх батьків.

Згідно з рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2014 року, ухваленим в справі № 2/570/563/2014 під головуванням судді Гнатушенко Ю.В., яке набрало законної сили, ОСОБА_3 повідомила суду про те, що з 17.01.2011 року і до дня смерті чоловіка вони проживали окремо, ОСОБА_6 на її прохання відмовився жити разом з нею та жодних стосунків вони в даний період не підтримували.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 3 СК України подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 з 17.01.2011 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала окремо від свого чоловіка ОСОБА_6 не з підстав передбачених в абз. 2 ч. 2 ст. 3 СК України, то і вважати дане подружжя сім'єю, у суду, немає підстав.

Пояснення відповідачів про те, що сім'ю складають виключно подружжя не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

При цьому поняття сім'ї є відмінним від поняття шлюбу і не має такого виключного кола осіб, як чоловіка та жінки, на відміну від шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вини постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до пункту 1.26. ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (втратив чинність 01.01.2013 року, однак був чинний на в спірний період) членами сім'ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини) .

Згідно з п. 14.1.263. Податкового кодексу України, членами сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 містить висновок про те, що законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з середини грудня 2010 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 проживав за адресою своїх батьків на правах члена сім'ї, а з 17.01.2011 року членами його сім'ї були його батьки.

Судом також, встановлено, що позивач та його дружина організували поховання свого сина ОСОБА_6, який похований в селі Новоставці Гощанського району Рівненської області, а відповідач ОСОБА_3 в цьому участі не приймала та під час проведення обряду з поховання присутня не була.

Крім того, відповідаючи на запитання під час розгляду справи в суді, відповідач ОСОБА_3 пояснила, що їй відомо про місце поховання чоловіка назвавши при цьому село Бабин Гощанського району Рівненської області.

Отже, відповідач ОСОБА_3, дізнавшись про смерть свого чоловіка жодного разу не відвідала та навіть не намагалась відвідати місце поховання останнього при цьому розраховує на отримання страхових виплат, пов'язаних із смертю ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідачі, не визнаючи позов, покликаються на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2014 року, ухваленого в справі № 2/570/563/2014 під головуванням судді Гнатущенко Ю.В., як на таке, що містить обставини, які доказуванню не підлягають. Зокрема, обставини щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання померлого ОСОБА_6 членом сім'ї.

При цьому, з огляду на зазначене рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22.05.2014 року, воно не містить встановлених обставин, а має місце лише відмова в задоволенні позовної вимоги про визнання ОСОБА_6 членом сім'ї в зв'язку із не наданням позивачами будь-яких належних та допустимих доказів про наявність між ними взаємних прав та обов'язків та ведення спільного господарства.

Інших належних та допустимих доказів на підставу своїх заперечень відповідачами не надано.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦК України).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_6 з позивачем та ОСОБА_7 в період з 17 січня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, позовна вимога про визнання позивача таким, що має право на одержання від Фонду соціального страхування від нещасних випадків страхових виплат (одноразової допомоги) не підлягає до задоволення в зв'язку із передчасністю звернення до суду з даною вимогою.

Право на звернення до суду за захистом своїх прав у позивача може виникнути лише у випадку відмови йому Фондом соціального страхування від нещасних випадків у виплаті страхових виплат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3,10,11,60,88, 209,212,214,215,218,223,292, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі виконавчої дирекції Фонду в місті Рівне, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання особи такою, що має право на одержання страхових виплат задоволити частково.

Встановити факт проживання одніє сім»єю ОСОБА_6 з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 в період з 17 січня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Кучина Н.Г.