Справа № 463/1785/14 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/974/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи: Четверта Львівська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції у Львівській області про визнання права на обов'язкову частку в спадщині, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право на обов'язкову частку в спадщині після смерті її матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини всього спадкового майна. Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. Вважає рішення передчасним, оскільки позивач не подала клопотання про поновлення терміну звернення до суду, а в свою чергу, представником відповідачів було подано заяву про застосування терміну позовної давності.

Відповідачі та представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивач (ІНФОРМАЦІЯ_1) станом на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2), її матері - була непрацездатною, оскільки досягла пенсійного віку. Відповідно вона має право на обов'язкову частку у спадщині. Така її частка, враховуючи, що позивач при спадкуванні за законом мала б право на ? частину спадкового майна, - складає в силу ст. 1241 ЦК України - ? всього спадкового майна.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги - безпідставними.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку. Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та особами, що беруть участь у справі не оспорювалось позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 На час її смерті досягла пенсійного віку (61 рік), а тому незважаючи на заповіт, складений померлою 4.12.2009 року, має право на обов'язкову частку у її спадщині. Позивач з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 матір'ю на час відкриття спадщини не проживала, однак у передбачений законом строк подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, а саме така надійшла до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори 26.03.2010 року, тобто позивач спадщину прийняла. У зв'язку із виникненням спору між нею та іншими спадкоємцями, відповідачами по справі, що є спадкоємцями за згаданим заповітом та теж спадщину прийняли, та неможливістю у зв'язку з цим видання нотаріусом усім спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину у тих частках (на майно) про які йдеться у їх заявах, - позивач звернулась з даним позовом до суду (8.08.2014 року), що є належним, передбаченим законом способом захисту її прав. Такі права, зважаючи на наведене, що підтверджує обґрунтованість позовних вимог, підлягають захисту шляхом задоволення позову.

Що стосується доводів скарги про пропуск строку позовної давності позивачем із такими вимогами, то такі слід вважати необґрунтованими.

Так, відповідно до ст. 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається із матеріалів справи заява про застосування строків позовної давності подана представником відповідачів та надійшла до суду після проголошення судом рішення. Вказане вбачається: зі журналу судового засідання від 5.11.2014 року (а.с. 75-76), що така під час судового розгляду не заявлялась та судове засідання закінчено о 14 год. 51 хв.; заяви про застосування строку позовної давності (а.с. 79) із вхідним номером 14330 від 5.11.2014 року та витягу із журналу реєстрації вхідної кореспонденції суду (а.с. 80) про те, що згадана заява надійшла до суду та зареєстрована 5.11.2014 року о 15 год. 22 хв.

Крім цього, перевіряючи по суті вказану заяву апеляційним судом не встановлено жодних обставин, що свідчили б про її обґрунтованість.

Так, представником відповідачів жодним чином не обґрунтовано підставність такої заяви, не вказано чому він вважає такий строк пропущеним. А зважаючи на відсутність визначеного законом строку на одержання свідоцтва про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України); невидачу нотаріусом таких свідоцтв спадкоємцям ОСОБА_7 (сторонам по справі); виникнення даного спору після спору про визнання заповіту недійсним за позовом ОСОБА_2, що був відхилений рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 31.12.2013 року, жодних підстав вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даними вимогами, - немає.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу слід відхилити як необґрунтовану, рішення ж суду першої інстанції, як таке що ухвалене відповідно до обставин справи та вимог закону - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник