Номер провадження: 22-ц/785/7325/15
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015 року у цивільній справі за поданням Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3,

встановила:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло подання Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3.

Своє подання державний виконавець обґрунтував тим, що у Відділі на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 1-194/09(2), виданий 21.09.2009 р. Виноградівським районним судом Закарпатської області про конфіскацію в дохід держави речового доказу, а саме: легкового автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER» 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2, чорного кольору, який було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що на даний час ОСОБА_3 вимоги виконавчого документу не виконано, тобто, він продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань, державний виконавець просив його подання задовольнити.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015 року зазначене подання державного виконавця було задоволено (а.с. 41-42).

27 липня 2015 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшла апеляційна скарга на зазначену ухвалу, в якій він просить ухвалу суду скасувати та постановити у справі нову ухвалу, якою у задоволенні вказаного вище подання відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх зобов'язань про виконавчому листу щодо конфіскації легкового автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER» 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2, чорного кольору, який йому було передано на відповідальне зберігання.

Проте, з таким висновком суду не погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документу виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ, на виконання виконавчого листа 1-194/09(2) від 27.11.2009 року 31.01.2014 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 41822947 (а.с.10).

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 є боржником по вказаному виконавчому листу, в якому зазначено лише те, що вказаний автомобіль переданий йому на відповідальне зберігання (а.с.9).

Так, зазначений виконавчий лист був виданий на підставі вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області, яким був засуджений ОСОБА_5 за скоєння злочинів, із конфіскацією вказаного автомобіля (а.с.2-4).

Матеріали справи також не містять доказів того, що ОСОБА_3, або будь-хто із членів його сім'ї, які мешкають за його адресою, отримували вказану вище постанову про відкриття виконавчого провадження, або був іншим чином повідомлений про необхідність здійснення передачі автомобіля за виконавчим листом.

У відповідності до ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Тобто право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. В свою чергу, наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Однак, як було зазначено вище, державним виконавцем до суду не було надано жодного доказу, який би свідчив про те, що ОСОБА_3 є боржником по виконавчому листу та ухиляється від виконання зобов'язань. Факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні.

Так, факт невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який зазначає державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Проте, матеріали справи взагалі не містять доказів проведення виконавчих дій державного виконавця та про ухилення ОСОБА_3 від виконання судового рішення.

Факт відсутності ОСОБА_3 за місцем проживання і залишення на його ім'я виклику до ВДВС, у тому числі по телефону, не може свідчити про його ухилення від виконання судового рішення.

З огляду на викладене, доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він був позбавлений можливості доведення обставин помилковості подання державного виконавця до суду, матеріалами справи не спростовані.

Однією з підстав для скасування ухвали про заборону виїзду за кордон є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх зобов'язань щодо відповідального зберігання і відомостей про його обізнаність щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Судом зазначених обставин не було враховано, що призвело до постановлення необґрунтованої ухвали суду.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 відмовити, як заявленого безпідставно.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 відмовити, як заявленого безпідставно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко