Справа № 379/1534/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2015 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: Бабоїд О.М.,

за участю секретаря: Різник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю і пояснив суду, що 06.03.2014 року о 13 годині 00 хвилин в м. Тараща по вулиці Видна Київської області відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фіат Крома» д.н.з.НОМЕР_3, під час виконання маневру розворот, не надавши перевагу в русі попутному автомобілю ВАЗ 2121-10 д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_5, допустив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини ОСОБА_2, автомобіль ВАЗ 2121-10 д.н.з. НОМЕР_4, який належить ОСОБА_5 отримав механічні пошкодження.

Зокрема через порушення ОСОБА_2 п.п.10.1 Правил дорожнього руху України автомобіль ВАЗ 2121-10 д.н.з. 31- 53 КХ, який належить ОСОБА_5, зазнав ушкоджень: деформовано передній бампер, передній капот, передня рамка, передні праве та ліве крила; розбито переднє вітрове скло, передні права та ліва блокфари, декоративна решітка радіатора, що стверджується довідкою ІД ВДАІ Таращанського РВ від 06.03.2014 року.

Всього відповідно до Висновку № 87 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку завданого внаслідок ДТП », який 12.05.2014 року складений суб'єктом оціночної діяльності ФОП «ОСОБА_8» вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 9519.69 грн. (десять тисяч п'ятсот дев'ятнадцять грн.69 коп.).

Дане дослідження проводилося за вимогою позивача для встановлення розміру завданої ДТП матеріальної шкоди.

Протиправність дій відповідача ОСОБА_2 підтверджується наступними письмовими доказами: постановою Таращанського районного суду Київської області від 16.05.2014 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України; постановою про закриття кримінального провадження, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 06 березня 2014 року відносно ОСОБА_2

Згідно ч.І ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.ч.2,5 названої статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що відповідальність за шкоду, заподіяну особі і майну, покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 22 ч.ч. 1, 2 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, повязану з використанням транспортних засобів. Як встановлено у п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як було встановлено при розслідуванні кримінального провадженння внесеного до Єдиного

реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 06 березня 2014 року відносно ОСОБА_2, власником автомобіля «Фіат Крома» д.н.з. НОМЕР_3 - є ОСОБА_3, який передав даний автомобіль в користування ОСОБА_4, надавши йому технічний паспорт на автомобіль. Останній в свою чергу передав право користування цим автомобілем ОСОБА_2 Тому вважає, що ОСОБА_3, який є власником джерела підвищеної небезпеки та ОСОБА_4 повинні бути залучені до даної цивільної справи як співвідповідачі.

Так, документом, що підтверджує право власності на транспортний засіб «Фіат Крома» д.н.з. НОМЕР_3 за ОСОБА_3 є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке знаходиться в матеріалах кримінального провадженння внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 06 березня 2014 року відносно ОСОБА_2

Згідно п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або :ншим ушкодженням здоров'я.

Він неодноразово звертався до відповідача з прохання відшкодувати завдану шкоду, проте відповідач ігнорує його прохання, лише повідомляє, що у нього відсутні кошти та нічого він відшкодовувати йому не збирається.

Крім матеріальної шкоди , під час ДТП, йому як власнику пошкодженого автомобіля ВАЗ 2121-10 д.н.з. НОМЕР_5 було завдано значної моральної шкоди, котра полягає в тому, що він отримав стрес від даної ДТП, оскільки за кермом автомобіля перебував його син - ОСОБА_5, внаслідок чого він вже тривалий час не може вести повсякденне життя, яке вів до цього ДТП. Маючи у власності автомобіль не міг тривалий час ним користуватися із-за його пошкодження.

Після даного ДТП він постійно перебуває в депресивному стані, став знервований, що негативно відображається на стосунках з оточуючими його людьми, змушений постійно прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки не може вести активне громадське життя та реалізовувати свої повсякденні звички та бажання, тривалий час постійно думає про дане ДТП.

Майже весь свій час він змушений був витрачати на ремонт автомобіля, давати пояснення, проводити експертизи, збирати довідки та з'являтися до суду.

Крім усього, його переживання поглибила та обставина, що відповідач з часу ДТП не бажає в добровільному порядку відшкодовувати завдані йому матеріальні збитки.

Завдану йому моральну шкоду оцінює в 5000 грн (п'ять тисяч гривень)., яка повинна бути стягнена з відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ч. І ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків п.1 ч.2 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частини І,2 ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми.

Відповідно до ст.1166 ч.І ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними

Просить стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (солідарно) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо- транспортної пригоди в сумі 9519.69 грн та моральну шкоду в сумі 5000 грн, судові витрати: витрати по наданню правової допомоги в сумі 350 грн та витрати понесені на проведення експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП в сумі 652.20 грн. Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, як особу, яка є потерпілою від аварії на ЧАЕС 1 категорії, відповідно до п.І0.ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі і пояснив суду, що за даним позовом нести відповідальність повинна страхова компанія. На підтвердження того, що ОСОБА_2 повідомляв страхову компанію про дане ДТП суду не надав. Крім того, повідомив, що за вказаною в Полісі адресою ця страхова компанія не знаходиться. Стверджує, що матеріальну шкоду не можна стягувати, оскільки позивач не довів в судовому засіданні, які кошти той витратив на ремонт автомобіля. Вважає за необхідне накласти арешт на автомобіль, оскільки автомобіль належним чином не відремонтований і є небезпечним для оточуючих. Заподіяння позивачу моральної шкоди також вважає не доведеним в судовому засіданні, оскільки суду позивачем не надано документів психіатра щодо заподіяння позивачу моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі і пояснив суду, що щодо ДТП йому нічого невідомо. Підтримує в усьому представника відповідача ОСОБА_2 Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі і пояснив суду, що щодо ДТП йому нічого невідомо. Підтримує в усьому представника відповідача ОСОБА_2 Автомобіль «Фіат Крома» перебував у його користуванні, оскільки ОСОБА_3 передав йому автомобіль в користування, технічний паспорт на автомобіль та Страховий Поліс на ім'я ОСОБА_9. Він цей автомобіль із цими документами передав своєму другові, а останній передав ОСОБА_2 В зв'язку з цим вважає, що ОСОБА_2 керував автомобілем на законних підставах. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Суд встановив, що постановою Таращанського районного суду Київської області від 16.05.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. Ця постанова набрала чинності і виконана ОСОБА_2, тобто штраф сплачений.

Постановою встановлено, що 06.03.2014 року о 13 год. 00 хв. в м. Тараща по вул. Видна Київської області ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фіат Крома» д.н.з. НОМЕР_3, під час виконання маневру розворот, не надавши переваги в русі попутному автомобілю ВАЗ 2121-10 д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_5, допустив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вище вказані автомобілі зазнали механічних пошкоджень, чим особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху та вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Позивач двічі оскаржував дану постанову прокурору, проте постановою слідчого від 25 вересня 2014 року кримінальне провадження повторно закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2, ст..286 КК України.

Відповідно до цієї Постанови та Висновку експерта № 355 від 23.09.2014 року в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Фіат Крома» реєстраційний номер НОМЕР_3, маються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням ДТП перебувають невідповідності дій водія автомобіля «Фіат Крома» реєстраційний номер НОМЕР_3 п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Отже, порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року, знаходиться в прямому причинному зв'язку із заподіянням ОСОБА_7 та самому собі тілесних ушкоджень.

Суд, дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку, що відповідач, як особа, що на правовій підставі керувала автомобілем, джерелом підвищеної небезпеки і з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, є відповідальним за заподіяння позивачу, матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається із частини 2 вищевказаної статті, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України «шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку».

Внаслідок ДТП в автомобілі ВАЗ 2121-10 д.н.з. НОМЕР_6, який належить ОСОБА_5 деформовано: передній бампер,передній капот, передня рамка, передні праве та ліве крила; розбито переднє вітрове скло, передні права та ліва блокфари, декоративна решітка радіатора, що стверджується довідкою ІД ВДАІ Таращанського РВ від 06.03.2014 року (а.с.12).

З метою встановлення дійсної вартості завданих збитків позивач звернувся до Фізичної особи - підприємця «Петрушанко Вадима Федоровича» суб'єкта оціночної діяльності сертифікат №13972/12, який провів експертну оцінку вартості відновлення його автомобіля ВАЗ 2121-10 д.н.з. НОМЕР_6, які отримані внаслідок ДТП з вини відповідача. За результатами Висновку № 87 експертного авто товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу автомобіля ВАЗ2121 н.н.з.НОМЕР_7, складеного 12.05.2014 року матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ ВАЗ 2121-10 д.н.з.НОМЕР_7 від пошкоджень складає 9519, 69 грн (а.с.17-22).

Про час і місце проведення огляду та оцінки матеріальної шкоди відповідач ОСОБА_2 був належно повідомлений телеграмою, яку він своєчасно отримав. Проте, на огляд він не з'явився. Про причини неявки не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з визначеною матеріальною шкодою не згодні, оскільки вважають, що позивач не надав суду доказів щодо розміру коштів, які він потратив на ремонт автомобіля.

24.12.2014 року суд за клопотанням представника відповідача своєю ухвалою призначив судову автотоварознавчу експертизу на вирішення якої поставив питання про встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу складових необхідних під час ремонту. Оплата експертизи була покладена на відповідача. Проте, відповідач відмовився від оплати експертизи, а тому матеріали справи без виконання ухвали експертом повернено суду.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, відмовляючись оплатити проведення експертизи, яка призначена за його клопотанням, відповідач ОСОБА_2 унеможливив її проведення, а отже унеможливив і встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу складових необхідних під час ремонту.

За таких обставин суд розглядає справу за документами, які є в матеріалах справи і бере до уваги Висновок № 87 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2121-10 д.н.з.НОМЕР_7, складеного 12.05.2014 року про те, що матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ ВАЗ2121-10 д.н.з.НОМЕР_7 від пошкоджень складає 9519, 69 грн (а.с.17-22).

На момент розгляду справи автомобіль позивача відремонтований.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний відшкодувати позивачу майнову шкоду в повному обсязі, а саме в розмірі 9519, 69 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є «... витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права...».

Так, відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Судом встановлено, що належне позивачу майно було пошкоджене діями відповідача ОСОБА_2 та з його вини, отже позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки моральна шкода позивача виразилася в перенесенні страждань і переживань через витрати, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням автомобіля, а також витрат, які він зробив для відновлення свого порушеного права.

Завдана позивачу моральна шкода виражається ще й в тому, що позивач пережив стрес, були порушені його нормальні життєві зв'язки. Позивач тривалий час не мав можливості користуватися вказаним транспортним засобом, що ускладнювало його умови життя, вимагало додаткових зусиль та матеріальних затрат, він змушений був витрачати кошти на ремонт автомобіля, давати пояснення в органах, суді, проводити експертизи, збирати довідки та з'являтися до суду що призвело до тяжких моральних страждань.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує положення ст. 23 ч. З ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", конкретні обставини даної справи, вимоги розумності і справедливості та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених: ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд не знаходить підстав стягувати матеріальну та моральну шкоду з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки їх вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди немає, а отже немає і причинного зв'язку між заподіянням шкоди і їх діями.

Твердження представника відповідача ОСОБА_2 та відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо того, що матеріальна шкода повинна відшкодовуватися в розмірі затрачених позивачем коштів на ремонт автомобіля безпідставне, оскільки автомобіль зазнав ушкоджень в момент ДТП і саме в цей момент позивачу заподіяна матеріальна шкода. Той факт чи відремонтував він цей автомобіль чи ні на розмір шкоди не впливає. Якість проведеного ремонту позивачем впливатиме на майбутню вартість його автомобіля.

Відповідно до ст.. 33.1.4. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Стаття 35.1. цього закону передбачає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Проте, представник відповідача ОСОБА_2 не надав суду на підтвердження цих вимог необхідних доказів, що свідчить про те, що страхова компанія про ДТП не повідомлялася. Це стверджується також тим, що сам представник відповідача підтвердив, що за вказаною в Полісі адресою страхова компанія не знаходиться.

З цих підстав і, оскільки ним не виконані вимоги ст..ст. 33.1.4, 35.1. цього закону, клопотання представника відповідача ОСОБА_2 щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Страхової компанії, яке заявлено після початку розгляду справи по суті, не підлягало задоволенню. Крім того, задоволення позову не є перепоную для звернення з позовом до страхової компанії про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вказане доведене в судовому засіданні поясненням сторін, матеріалами справи, вивченими в судовому засіданні.

Таким чином позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати: по оплаті надання юридичної допомоги в розмірі 350 грн, вартість експертного дослідження в розмірі 652,20 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 11, 57-62, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про судовий збір», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 9519, 69 грн (дев'ять тисяч п'ятсот дев'ятнадцять гривень 69 коп), моральну шкоду в розмірі 3000 грн (три тисячі гривень) та судові витрати в розмірі 1002,20 грн (тисячу дві гривні 20 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:О. М. Бабоїд