Номер провадження: 22-ц/785/1442/15
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого володіння та стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2014 року,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив витребувати від ОСОБА_4 на його користь належній йому кошти в сумі 160000 грн., які відповідач незаконно, без відповідної правової підстави, отримав 29.04.2010 року, стягнувши з відповідача на його користь вказану суму грошей; стягнути з ОСОБА_4 на його користь судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що 29.04.2010 року відповідач без достатніх правових підстав, отримав від позивача суму грошей, яка на той момент дорівнювала 160000 грн., і які відповідач відмовляється повернути позивачеві.

Зазначив, що договір купівлі - продажу автомобілю від 29.04.2010 року є нікчемним, а тому не породжує будь - яких правових наслідків, так як дану угоду було складено без додержання вимог діючого законодавства, в тому числі без попереднього зняття автомобілю з відповідного обліку у зв'язку із його відчуженням.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позивач, на виконання умов договору купівлі - продажу автомобілю від 29.04.2010 року передав відповідачу 20000 доларів США, що станом на 29.04.2010 року дорівнювало 160000 грн., у зв'язку з чим відповідач склав та підписав розписку.

Зазначили, що в той же день, на виконання умов названого договору, відповідач передав позивачеві автомобіль, віддавши йому документи й ключі на транспортний засіб, а сам автомобіль, перегнав з території орендованої ПП "Камея", де він (транспортний засіб) постійно зберігався, на територію Навчально - курсового комбінату ДП "Іллічівський морський торговельний порт".

Факт укладання договору купівлі - продажу автомобілю від 29.04.2010 року, також підтверджується генеральною довіреністю від 29.04.2010 року, за якою відповідач уповноважив позивача бути його представником, в тому числі і під час продажу від його (відповідача) імені автомобілю.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 160000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2080,10 грн.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 29.04.2010 року сторони підписали договір купівлі - продажу автомобіля марки "VOLVO", 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, у відповідності до п.5 якого відповідачем було складено генеральну довіреність, за якою він уповноважив позивача зняти з обліку та переоформити на своє ім'я зазначений автомобіль (а.с.9).

Згідно довіреності від 29.04.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстрованої в реєстрі за №601, відповідач уповноважив позивача бути його представником, в тому числі і під час продажу належного йому автомобілю марки "VOLVO", 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.11).

Відповідно до розписки від 29.04.2010 року відповідач отримав від позивача гроші в сумі 160000 грн. за купівлю - продаж автомобіля марки "VOLVO", 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.10).

Станом на 28.03.2014 року згідно даних АІПС УДАІ ГУМВС України в Одеській області та НАІС ДДАІ МВС України автомобіль марки "VOLVO", 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований на ім'я відповідача, на підставі біржової угоди №гр.-092503 від 15.08.2007 року (а.с.67-69).

Згідно ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про власність", чинної на час виникнення спірних правовідносин, законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна.

З п.п.40, 42 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 pоку №1388 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 pоку №1371), вбачається, що необхідною передумовою продажу автомобіля є подання власником автомобіля підрозділу Державтоінспекції заяви про зняття автомобіля з обліку у зв'язку із його відчуженням.

Відповідно до п. 42 вказаного Порядку у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації в межах України".

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, та, у відповідності до вимог частиною 2 названої статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна настороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 02.10.2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч. 1 ст. 335 ЦПК України, у справі №6-88цс13, та в силу імперативних положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою у правозастосуванні.

Сторонами у даному випадку не було дотримано форми та порядку укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, що має наслідком його нікчемність (ст. ст. 203, 210, 215 ЦК України).

Доводи скарги про те, що у квітні 2010 року автомобіль марки "VOLVO", 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 нібито перегнали з території орендованої ПП "Камея" на територію Навчально-курсового комбінату ДП "Іллічівський морський торговельний порт", у зв'язку із фактичним переданням його позивачеві, як покупцю є безпідставними та спростовуються наявними у справі належними доказами (а.с. 70, 71).

Інших допустимих доказів які б спростовували встановлені судом обставини та підтверджували доводи скарги апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева