РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15525/13-ц

пр. № 2/759/76/15

29 січня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва у складі: головуючого-судді Коваль О.А. при секретарі Лазаренко А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Архбудсервіс" про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Кей-Колект" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ТОВ "Архбудсервіс" про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 13.02.2007 року між ОСОБА_1 (надалі - Відповідач-1) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 13.02.2007 року у розмірі 115 000 дол. США, терміном з 13.02.2007 року по 13.02.2018 року, з процентною ставкою у розмірі 12,2 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань Відповідача -1, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (Відповідач-2) 13.02.2007 року було укладено договір поруки № 94688.

З тих самих підстав 13.02.2015 року було укладено договір поруки № 94689 між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Архбудсервіс» (Відповідач-3), згідно якого останнє зобов'язується перед банком відповідати за невиконання Відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором.

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» (далі - Позивач) укладено договір факторингу № 4, у зв'язку з чим до ТОВ «Кей-Колект» перейшли права вимоги за зобов'язаннями, які виникли у ОСОБА_1 на підставі договору споживчого кредиту № 0 від 13.02.2007 року.

Відповідач-1 скористався кредитними ресурсами, але свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 27.08.2013 року, у Відповідача-1 перед банком, а за наслідками договору факторингу перед позивачем, виникла заборгованість у розмір 179 973,29 дол. США, яка складається з заборгованості по кредиту та процентам за користування, що за курсом НБУ станом на 27.08.2013 року становить 1 438 526 грн. 50 коп., яку і просять стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги з урахуванням здійснення перерахунку заборгованості, зокрема за процентною ставкою у розмірі 12,2 % річних (т.1 а.с. 227), як то передбачено умовами кредитного договору, у зв»язку з яким просить стягнути з відповідачів на їх користь заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 161 917,25 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 18.09.2014 року становить 2 173 742 грн. 97 коп., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 95 431,00 дол. США, що у еквіваленті становить 1 281 163 грн, 47 коп.; заборгованості по відсоткам - 66 486, 25 дол. США, що у еквіваленті становить 892 579 грн. 50 коп.

Представник позивача позовні вимоги з урахуванням їх уточнень в судовому засіданні підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач -1 ОСОБА_1, який повідомлявся судом належним чином про розгляд справи, з'явився в останнє судове засідання та заперечував проти позову повністю. Так, суду пояснив, що дійсно між ним та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 13.02.2007 року, грошові кошти у розмірі 115 000 дол. США він отримав та використав на купівлю житла, певного часу здійснював його погашення відповідно до вказаного договру, проте у зв»яку із погіршенням матеріального становища перестав це робити. Оскільки, банк, направивши йому вимогу про дострокове повернення грошових коштів по вказаному кредитному договору, яку він отримав 08.07.2009 року змінив строк його виконання та лише 02.10.2013 року звернувся з даним позовом до суду, вважає, що позивачем порушено строки позовної давності, наслідки чого просе застосувати суд, відмовивши у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідач -2 ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, повідомлена про розгляд справи належним чином, тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутності за участю її представника.

Представник Відповідача-1 та Відповідача-2 у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на пропущення строків позовної давності та вказуючи на неналежність позивача, оскільки відсутні докази сплати коштів по вказаному договору факторингу позивачем банку, відсутні докази повідомлення про такий договір факторингу відповідачів, як кредиторів, неправомірне нарахування відсотків за користування кредитом після укладення договору факторингу, відсутність у позивача відповідної ліцензії. Щодо поруки, зазначила про її припинення, оскільки із довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що банком було фактично змінено в односторонньому порядку процентну ставку з 12,2 % річних на 3, 17,2, 34,4 % тощо та збільшено строк виконання кредитного договору з 13.02.2018 року на 13.02.2022 рік. Вказала і на порушення строків позовної давності по зверненню із відповідним позовом до поручителя у зв»язку із зміною банком строку виконання кредитних зобов»язань за письмовою вимогою дострокового повернення коштів за кредитним договом.

ТОВ «Архбудсервіс» про час та місце слухання справи повідомлені, у розумінні статті 74 ЦПК України, належним чином, зокрема через направлення судових повісток, як це передбачено нормами цивільного процесуального кодексу України, за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, які повернулись до суду за закінченням встановленого терміну зберігання, жодних заяв до суду не подали, явку свого представника до суду не забезпечили, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення з»явившихся у судове засідання сторін, дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

13.02.20007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 13.02.2007 року, згідно п. 1.1. якого розмір кредиту становить 115 000 дол. США.

Згідно п. 1.2.1 Кредитного договору, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у термін з 13.02.2007 року, а п.1.2.2. передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути Банку кредиту повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 13.02.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди або до вказаного банком терміну (достроково відповідно у умов розділу 11 цього договору.

Пунктом 1.3.1. Кредитного договору визначено, що за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,2 % річних.

Нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, як це передбачено п. 1.3.3., строком сплати процентів, згідно п. 1.3.4. встановлено з 01 по 13 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Договором також визначено особливі умови договору, так, як це передбачено п. 9.2. відповідно вимог статті 651 Цивільного Кодексу України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов п. 1.3.1. може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання певних обставин, таких як порушення позичальником кредитної дисципліни (неналежне виконання позичальником своїх обов'язків); погіршення фінансового стану позичальника; здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ.

Також сторони погодили, що така зміна розміру процентної ставки здійснюється в наступному порядку: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, яка зазначена в договорі, такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору. А у разі незгоди із встановлюваними згідно умов кредитного договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов'язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення про свою незгоду із такою новою ставкою. У такому випадку банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Сторони також погодили, факт неподання позичальником повідомлення про незгоду із новою ставкою, вважається згодою позичальника на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку.

Про збільшення процентної ставки банк протягом 7 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення позичальнику за вказаною ним адресою. В такому повідомленні банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата з якої розпочати застосування цього нового розміру ставки.

Розділом 11 вказаного кредитного договору передбачений порядок дострокового повернення кредиту, за яким сторони погодили, що у разі обставин передбачених даним договором та направленням банком позичальнику повідомлення(вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищезазначеного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником цього ж повідомлення з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати його відправлення позичальнику.

Кінцева дата повернення вказаного кредиту ОСОБА_1 також вбачається із графіку погашення кредиту, копія якого долучена позивачем до позову і становить собою 13 лютого 2018 року.

У якості забезпечення належного виконання Відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором від 13.02.2007 року було укладено два договори поруки, один з Відповідачем-2 та Відповідачем-3.

Таким чином, згідно договору поруки № 94688 від 13.02.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» (наразі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2, остання поручилась за належне виконання Відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором № 0, п. 1.2. якого передбачено, що термін виконання основного зобов'язання - до 13.02.2018 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов'язання. А п. 1.3. передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Як це передбачено п. 2.1. договору поруки - кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під такою згодою сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. У випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом)(п. 2.2. Договору поруки).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, як це передбачено п. 3.1.

Згідно з п. 1.4. Договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

13.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (наразі - ПАТ «УкрСиббанк») та Товаристом з обмеженою відповідальністю «Архбудсервіс» було укладено договір поруки № 94689, згідно якого останнє поручилось перед кредитором за належне виконання Відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором № 0, п. 1.2. якого передбачено, що термін виконання основного зобов'язання - до 13.02.2018 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов'язання. А п. 1.3. передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Як це передбачено п. 2.1. договору поруки - кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під такою згодою сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. У випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом)(п. 2.2. Договору поруки). Даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором відповідно до п. 3.1. цього договору.

Згідно з п. 1.4. Договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Додатковою угодою № 1 від 02.02.2009 року, яку було укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було внесено зміни до договору про надання споживчого кредиту від 13.02.2007 року в частині перенесення строків виконання зобовязань позичальника зі сплати процентів за договором, а саме сплата процентів нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів в період з 01.11.2008 року по 30.11.2008 року, здійснюється позичальником в період з 01.12.2013 року по 16.12.2013 року згідно умов договору; - за період з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року, здійснюється позичальником в період з 01.01.2014 року по 13.01.2014 року.

Пунктом 1.2. додаткової угоди передбачено зміну кінцевого терміну повернення кредиту, який тепер становить не пізніше 13.02.2022 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредитувідповідно до умов договору.

Також, Відповідачем-1 було забезпечено виконання усіх його грошових зобов'язань за кредитним договором № 0 шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна - земельної ділянки загальною площею 0,1482 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер :02:003:0023, як це передбачено договором іпотеки № 2710, предмет іпотеки складає 600 950 грн. 00 коп., а строк дії договору іпотеки, згідного п.6.1., з моменту його державної реєстрації до повного виконання зобов'язань, що забезпечені іпотекою за цим договором.

27.03.2009 року між цими ж сторонами було укладено договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки № 2710 в якому кінцевий термін повернення кредиту було приведено у відповідність до додаткової угоди по основному договорі, а саме: зобов'язання по поверненню отриманого кредиту за кредитним договором в термін 13 лютого 2022 року, якщо інший термін повернення кредиту не встановлено згідно до умов Додаткової угоди № 1 від 02.02.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13 лютого 2007 року, а даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та припиняє свою дію з дня припинення дії договору.

11 червня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу № 4, згідно якого клієнт (банк) зобов'язується передати у власність фактору (позивач), а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Як вбачається із п. 1.2. даного договору обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку 1 до цього договору.

Відступлення прав вимоги засвідчується складанням сторонами акта приймання-передачі прав вимоги за формою згідно з додатком 2 до цього договору. Акт приймання-передачі прав вимоги складається сторонами виключно після одержання клієнтом суми фінансування, як це передбачено п 3.2. договору.

Клієнт зобов'язується за власний рахунок повідомити кожного боржника і гаранта про відступлення прав вимог за формою згідно з додатком 3 до цього договору протягом 30 робочих днів з дати відступлення (п. 3.5.).

Отже, згідно вказаного договору факторингу ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитними зобов»язаннями своїх боржників, в тому числі за кредитом ОСОБА_1

Суд відхиляє доводи заперечень представника відповідачів 1,2, що договір факторингу не відповідає нормам закону, оскільки з огляду на положення глави 16 ЦК України договір факторингу № 4 від 11 червня 2012 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» є оспорюваним правочином.

Так, згідно роз'яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Як з»ясовано у судовому засіданні такий договір факторингу недійсним за рішенням суду не визнавався.

Оскільки договір факторингу є чинним, суд вважає посилання представника відповідачів 1,2 по суті на недійсність договору факторингу необґрунтованими.

Крім того, посилання представника відповідачів 1,2 на те, що не відомо чи був складений акт приймання-передачі на підтвердження переходу до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права вимоги за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк», а також, яка сума грошової вимоги була відступлена Банком фактору також не ґрунтуються на законі, оскільки такий нотаріально засвідчений договір факторингу та виписка з Додатку № 2 та № 4 до нього, акт приймання-передачі на підтвердження переходу до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права вимоги за вказаним кредитними зобов'язаннями були надані суду позивачем.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення.

Права вимоги переходять від клієнта до фактора у дату відступлення, після чого фактор одержує право вимагати від боржників і гарантів виконання усіх зобов'язань за первинним договорами і договорами забезпечення (п. 3.1. Договору факторингу).

Отже, зі змісту вказаного договору вбачається, що до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» перейшло право вимоги як до боржника, так і до гаранта, яким є поручителі ОСОБА_2, ТОВ "Архбудсервіс".

Також слід зазначити, що актом приймання-передачі прав вимоги, зазначеного вище, сторони визначили, що відступлення права вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акта.

Вказаний Акт відповідно до п. 3.2. Договору факторингу № 4 від 11.06.2012 складений сторонами, за умовами договору, виключно після одержання клієнтом суми фінансування є належним доказом відступлення права вимоги.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» є належним позивачем у вказаній справі, оскільки таке має право вимоги за договором кредиту та договорами поруки та право на стягнення виниклої заборгованості за вказаним кредитним договором та відсотків за користування ним і після укладання договору факторингу.

Щодо дозволів та ліцензій проводити валютні операції, зокрема нарахування процентів за користування кредитом в іноземній валюті слід вказати таке.

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та додатку до нього, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є фінансовою установою, яка має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства - факторинг.

Щодо повідомлення відповідачів про відступлення прав вимог, згідно вказаного договору факторингу, то таке мало місце, що підтверджується відповідними повідомленнями від 20.06.2012 року та відповідним списком згрупованих рекомендованих відправлень, копії яких містяться в матеріалах цієї справи.

Згідно п. 9.12 Кредитного договору № 0 від 13.02.2007 року позичальник надає Банку згоду передавати права та обов'язки Банку за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди Позичальника.

Отже, з урахуванням зазначеного, заперечення сторони відповідача і в частині не повідомлення відповідачів про укладання договору факторингу та відповідно передачу прав вимоги є необґрунтованими.

Так, у судовому засіданні встановлено, що Банк свої зобов»язання за договором кредиту виконав належним чином та надав кредит у визначеному ним розмірі, зокрема 115 000 доларів США, тоді як відповідач свої зобов»язання за договором кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 18.09.2014 року складає 161 917,25 дол. США, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 95 431,00 дол. США та заборгованості по відсоткам, які були перераховані позивачем до розмірі 12,2 % річних (т.1 а.с. 231-233)- 66 486, 25 дол. США.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики.

За змістом ст. ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК Українистроком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, заявлені позивачем вимоги є обгрунтованими.

Глава 19 ЦК України регулює питання позовної давності, яка є строком у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено строною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, представник відповідача- 1, 2 надала відповідну заяву у судовому засіданні про застосування строків позовної давності, якій судом надано відповідну оцінку з урахуванням правового висновку Верховного Суду України зробленого у справі за № 6-116цс13 від 07.11.2013 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для всіх судів України, а саме який визначає, що перебіг строків позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Встановлено, що умови кредитного догору укладеного між позивачем та відповідачем-1 передбачають погашення кредиту щомісячними платежами, а тому стосовно кожного простроченого платежу діє поняття строку позовної давності та наслідки його пропуску.

Так, з огляду на вказану правову позицію Верховного Суду України представник позивача надала суду розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором з урахуванням такої позиції Верховного Суду України, зокрема розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0 від 13.02.2007 року, враховуючи додаткову угоду № 1 до нього за період з 02.10.2010 року по 18.09.2014 рік, тобто в межах три річного строку позовної давності (т.1 а.с. 244-246).

Так, згідно такого розрахунку заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 18.09.2014 рік за період з 02.10.2010 року по 18.09.2014 рік складає 143 985, 74 дол. США., яка в свою чергу складається з заборгованості за основним боргом - 95 431,00 дол. США та заборгованості по відсоткам - 48 554,74 дол. США., яка і підлягає стягненню з відповідача, враховуючи п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», який визначає, що суд має право ухваляти рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті із наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Так, 29.01.2015 року НБУ встановив офіційний курс на 100 доларів США -1586,94грн., тому заборгованість у розмірі 143 985, 74 дол. США. у гривневому еквіваленті становить 2 283 613 грн. 84 коп.

Необхідно звернути увагу на те, що під час розгляду справи представник відповідачів 1, 2 всупереч вимогам встановлених ст .ст. 10, 58, 60 ЦПК України не заперечуючи факту неналежного виконання її довірителем умов кредитного договору, не надала жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаного розміру заборгованості, а лише зазначала про неправильність такого. Крім того, не було використано іншого передбаченого нормами ЦПК України права щодо забезпечення доказів у справі, таких як призначення відповідної експертизи, чому суд надає свою належну оцінку за відсутності повноважень суду їх самостійно збирати чи то здійснювати такий розрахунок самостійно без належних на те спеціальних знань у галузі дослідження документів про фінансово-кредитні операції.

Слід вказати і на те, що посилання представника відповідачів 1,2 на те, що вимогою № 26-93/871 від 30.06.2009 року було встановлено новий строк виконання зобов'язань за кредитним договором та фактично змінено строк виконання основного зобов'язання на 09 серпня 2009 року (тобто на 32 календарний день з дати отримання цієї вимоги позичальником - 08.07.2009 року) є хибними, оскільки відповідно до змісту вказаної вимоги направленої на адресу лише ОСОБА_1, кредитор заявив вимогу про усунення порушеного зобов'язання в частині простроченої заборгованості, а не вимогу про дострокове повернення кредиту, як то визначено п. 11.1 Кредитного договору, про що свідчить і те, що таку вимогу було направлено лише ОСОБА_1 та без зазначення конкретної суми такого повернення коштів та без зазначення відсотків за користування кредитом та без посилання саме на відповідні пункти кредитного договору, які були погодженні сторонами при його укладанні та визначають процесуальний порядок такого права банку на дострокову вимогу та відповідно зміну строку його виконання.

Щодо посилань представника відповідачів відносно того, що кредитором було неодноразово змінено відсоткову ставку за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, то в цій частині позивач уточнив свої позовні вимоги згідно наданого позивачем розрахунку станом на 18.09.2014 року (т.1 а.с. 231-233) в якому заборгованість нарахована за відсотковою ставкою у розмірі 12,2 річних, як визначено кредитним договором.

Крім того, ч. 1 пункту 9.2 кредитного договору сторони погодили, що відповідно до вимог статті 651 Цивільного кодексу України протягом дії цього договору банк відповідно до умов п. 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов'язань за цим договором); та/або; б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов'язань, передбачених цим договором; та/або; в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами "овернайт" НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки.

При цьому відповідно до п.9.2. сторони дійшли згоди, що новий розмір процентної ставки за цим Кредитним договором не породжує укладення Сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору.

Таким чином, підняття процентної ставки по кредитному договору не є зміною зобов'язання, оскільки в кредитному договорі сторони передбачили можливість і порядок зміни процентної ставки і поручителям були відомі дані положення кредитного договору.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-160цс13 від 5 лютого 2014 року, а тому така підстава не є правовою в частині зупинення дії поруки.

Тоді як, дія поруки Відповідача-2 та Відповідача-3 є припиненою з 02.02.2009 року, коли відповідно до Додаткової угоди №1 від 02.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.02.2007 року без згоди поручителів було змінено термін повернення кредитних коштів з 13.02.2018 року на 13.02.2022 року, оскільки такі зміни призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів.

Так, Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 20.02.2013 року у справі за № 6-172цс12 до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Оскільки, вказаною додатковою угодою збільшено обсяг відповідальності поручителів, так як, відповідно до п. 2.1 такої передбачено сплату ануїтентних платежів (це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу, кожного 13 числа календарного місяця строку кредитування, тобто до 13.02.2022 року та п 2.2 сплату інших процентів, тому така дія поруки є припиненою з моменту укладання такої угоди, яка мала місце без згоди поручителів.

Посилання представника позивача на те, що договорами поруки було передбачено укладання таких змін без їх згоди, не відповідають умовам обох договорів поруки, зокрема п. 2.1, який визначає, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до Основного договору (шляхом поставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладання поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Тоді як з»ясовано, що додаткова угоди між поручителями та банком не укладалася, на відміну від її укладення лише із відповідачем-1, як і не отримувалася «згода поручителів» у визначений договором поруки інший спосіб.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що позивач пред'явив вказаний позов 02.10.2013 року, тоді як порука припинила свою дію 02.02.2009 року.

Слід зазначити що питання припинення поруки підлягає розгляду в даному судовому засіданні з огляду на правовий висновок, який було зроблено Верховним Судом України у справі № 6-134 цс 12 від 21.11.2012 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для всіх судів України, зокрема про те, що звернення поручителя до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Слід зазначити і те, що питання припинення дії поруки регулюється нормою ст. 559 ЦК України та є відмінним від правової природи оспорюваного правочину, недійсність якого встановлюється лише за рішенням суду.

Щодо посилань представника відповідачав 1, 2 на підставу припинення дії поруки за пропуском строку позовної давності, то в цій частині суд вище зробив висновок про їх порушення лише в частині періодичних платежів, а не в цілому по кредитному договору та поруці, що виключає саме таку підставу припинення поруки, з урахуванням наведеного вище висновку припинення поруки.

Щодо посилань представника позивача на переривання строку позовної давності, у зв"язку із перемовинами з відповідачем-1 щодо реалізації предмету іпотеки та відповідно визначення її оцінки, то такі належними доказами не підтвердженні, надана копія експертної оцінки не містить посилань саме на прохання відповідача-1 її проведення , як і взагалі таких перемовин з ним.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зокрема в частині вимог до ОСОБА_1 та лише в частині суми заборгованості з урахуванням строків позовної давності по періодичним платежам у розмірі 143 985 (сто сорок три тисячі дев»ятсот вісімдесят п»ять) доларів США 74 цент, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 2 283 613 (два мільйони двісті вісімдесят три тисячі шістсот тринадцять) грн. 84 (вісімдесят чотири) коп., які і підлягають стягненню з нього на користь позивача.

В частині позовних вимог до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Архбудсервіс" відмовити, у зв»язку із припиненням дії поруки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню оплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одна) грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 267, 509, 525, 526, 527, 551, 610, 611, 625, 631, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, правовими висновками Верховного Суду України у справі за № 6-116цс13, № 6-160цс13, № 6-172цс12, № 6-134цс12, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218, 224-226, 360-7 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Архбудсервіс" про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" () заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.02.2007 року в розмірі 143 985 (сто сорок три тисячі дев»ятсот вісімдесят п»ять) долара США 74 цент, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 2 283 613 (два мільйони двісті вісімдесят три тисячі шістсот тринадцять) грн. 84 (вісімдесят чотири) коп. та судовий збір в розмірі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одна) грн.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" та вимог доОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Архбудсервіс" про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя: