РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Яншиній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, треті особи Амур-Нижньодніпровський РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням своєї доньки ОСОБА_2, та своїх малолітніх онуків ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В обгрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 11.02.2012 року належить квартира АДРЕСА_1.

В даній квартирі зареєстровані позивачка, її чоловік ОСОБА_5, та їх донька ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У 2007 році відповідачка разом зі своєю старшою малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, добровільно покинула квартиру та поїхала до іншого невідомого позивачці місяця проживання, її речі у даній квартирі відсутні.

У 2012 році відповідачка без згоди позивачки, як власника житлового приміщення, зареєструвала в даній квартирі свою новонароджену дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми не проживають в даній квартирі без поважних причин, не користуються житловим приміщенням, не несуть витрати по утриманню житла, у зв'язку з чим позивачка змушена сплачувати комунальні послуги за кількість зареєстрованих у квартирі осіб, тому ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 та її малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою №104 в будинку №15 по вул.Шолохова у м.Дніпропетровську.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_7 проти позову заперечував та пояснив, що ОСОБА_2 з 1996 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, іншого житла не має. Вона є інвалідом дитинства третьої групи по слуху та є матір'ю-одиначкою двох малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 2008 року вона змушена тимчасово проживати та винаймати житло у м.Сватове Луганської області, оскільки за станом здоров'я змогла працевлаштуватися лише на ЗАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій». Відповідачка ніколи не втрачала звязок та інтерес до даного житлового приміщення, де знаходяться її речі. 30.05.2012 року вона звернулася до ЖБК №378 щодо визначення їй розміру щомісячної плати за комунальні послуги, у зв'язку з чим були розподілені послуги між користувачами квартири пропорційно зареєстрованим особам, відповідачка по телефону щомісячно отримувала розрахунок плати за комунальні послуги та щомісячно їх сплачувала.

Малолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані разом з матір'ю у спірному житловому приміщенні за адресою: м.Дніпропетровськ, по вул.Шолохова, 15/104, іншого житла не мають.

Посилаючись на відчутність правових підстав для визнання відповідачки та її малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщення, представник просив у позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради проти позову заперечував та зазначив, що квартира позивачки є єдиним постійним місцем проживання для малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, де вони зареєстровані разом з матір'ю, іншого житла не мають. Мати дітей змушена тимчасово виїхати на проживання до іншого населеного пункту, оскільки через вади здоров'я, будучи інвалідом дитинства по слуху, саме в іншому місті вона змогла працевлаштуватися та заробляти на життя для себе та малолітніх дітей. Відповідачка ОСОБА_2 є матір'ю одиначкою, сама виховує дітей, іншого житла не має, тому визнання малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, грубо порушить їх інтереси. Діти без постійного місця реєстрації не можуть бути закріпленими за навчальним та лікувальним закладом, мати не зможе отримувати допомогу на їх утримання. З цих підстав представник Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради просив відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

Представник третьої особи Амур-Нижньодніпровського РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності та постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 17.02.2012 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.13).

На теперішній час в даній квартирі зареєстровані позивачка, її чоловік ОСОБА_5, та їх донька ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу №378 (а.с.49).

Відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, з 1996 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується даними її паспорту( а.с.72).

Відповідно до ст.156 ЖК України, зі згоди власника житлового приміщення член його сім'ї має право вселити в займане ним житлове приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згода власника не потребується.

Таким чином, малолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, правомірно були зареєстровані за вищевказаною адресою разом зі своєю матір'ю, у квартирі своєї бабусі ОСОБА_1.

Згідно з листом голови ЖБК №378 №1865 від 27.11.2014 року (а.с.79), відповідачка ОСОБА_2 30.05.2012 року звернулася із заявою про визначення їй розміру щомісячної плати за комунальні послуги, у зв'язку з чим такий розподіл між користувачами квартири був проведений. Плата за комунальні послуги дійсно проводилась різними сумами позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2, яка по телефону щомісячно отримувала розрахунок.

Таким чином, посилання позивачки на те, що визнання відповідачки та її малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням та скасування їх реєстрації за вказаною адресою, їй необхідно у зв'язку з тим, що вона особисто змушена нести витрати по сплаті комунальних послуг за кількість зареєстрованих осіб, не відповідає дійсності. Окрім цього, не знайшли свого підтвердження і посилання позивачки щодо виїзду відповідачки з даного житлового приміщення у невідомому напрямку без поважних причин та відсутність її речей у квартирі, оскільки в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_2 тимчасово виїхала до іншого місця проживання у зв'язку з роботою, де вона змогла працевлаштуватися, будучи інвалідом дитинства та маючи вади по слуху (а.с. 71,74).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідачка тимчасово не проживає у квартирі з поважних причин, іншого житла ані вона, ані її малолітні діти не мають, інтересу до даного житлового приміщення вона не втрачала, як користувач житла вона сплачує комунальні послуги за себе та за своїх дітей, є інвалідом дитинства по слуху та, будучи матір'ю-одиначкою, сама виховує двох малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому суд вважає ОСОБА_1 в позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 20-218 ЦПК України, ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, треті особи Амур-Нижньодніпровський РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя