АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 671/2039/14-ц
Провадження № 22-ц/792/87/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - відділ ДВС Волочиського районного управління юстиції, про визнання права власності на майно, виключення майна з акту опису та звільнення з-під арешту з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2014 року, -

встановила:

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину автомобіля Рено Магнум АЕ 390, 1998 року випуску, д.н. НОМЕР_1 та ? частину напівпричепа Шварцмюллер Спей3Е ,1999 року випуску, д.н. НОМЕР_2, зняття з них арешту.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що спірне майно було придбано ОСОБА_5 під час перебування з нею у зареєстрованому шлюбі, за їх спільні кошти, тому має правовий статус спільного сумісного майна подружжя.

На вказані автомобіль та напівпричіп було накладено арешт державним виконавцем на виконання рішення господарського суду про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 97196 грн. боргу.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2014 року позов було задоволено. Визнано за позивачем право власності на ? частину автомобіля Рено Магнум АЕ 390, 1998 рок випуску, д.н. НОМЕР_1 та ? частину напівпричепа Шварцмюллер Спей3Е ,1999 року випуску, д.н. НОМЕР_2, знято з них арешт, накладений постановами відділу ДВС Волочиського районного управління юстиції від 31.10.12. та 14.11.12. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 316,60 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку апелянта суд прийшов до помилкового висновку про те, що спірне майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; розмір часток кожного з подружжя у спільному майні слід визначати з врахуванням усього нажитого майна, а не лише його окремої частини; оскільки транспортні засоби є речами неподільними, тому вони повинні бути присуджені одному з подружжя; оскільки договір оренди, за невиконання умов якого з ОСОБА_5 на його користь було стягнуто борг судом, був укладений в інтересах сім"ї, тому стягнення слід було накласти на все майно, яке є власністю подружжя; судом незаконно було знято арешт з усього спірного майна, а не з його ? частини; також необґрунтовано з обох відповідачів на користь позивача було стягнуто по 316,60 грн. судових витрат, хоча ОСОБА_6 при зверненні до суду з позовом сплатила лише 316,60 грн.

В судовому засіданні представника апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в суді проти задоволення апеляційної скарги заперечила та пояснила, щ рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, внаслідок чого допустив порушення норм матеріального права.

За таких підстав рішення підлягає зміні в частині зняття арешту з транспортних засобів в цілому, оскільки арешт слід було зняти лише з ? частини, яка належить позивачу.

Судом встановлено, що під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у шлюбі, який було зареєстровано 12.07.1986 року, останнім було придбано автомобіля марки Рено Магнум АЕ 390, 1998 року випуску, д.н. НОМЕР_1 та напівпричіп Шварцмюллер Спей3Е ,1999 року випуску, д.н. НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу від 27.089.2006 року та 13.08.2008 року.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 13.12.2011 року з фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 стягнуто 96000 грн. боргу та судові витрати.

Постановами заступника начальника відділу ДВС Волочиського районного управління юстиції від 31.10.2012 року та 14.11.2012 року на виконання вищевказаного рішення суду було накладено арешт на зазначені транспортні засоби.

Задовольняючи позов суд прийшов до правильного висновку про те, що спірне майно було придбано за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти сторін, не відноситься до особистого приватного майна відповідача ОСОБА_5, тому воно має статус спільного сумісного майна подружжя і частки обох з подружжя у цьому майні є рівними - по ? кожного.

Згідно постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 серпня 1976 року „Про судову практику в справах про виключення майна з опису", при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. При цьому суд, з урахуванням конкретних обставин, може виключити річ з акта опису і стягнути з позивача в доход держави грошову компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити річ в опису, зобов'язавши відповідну державну податкову інспекцію виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов'язання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Статтею 60 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Висновки суду про те, що автомобіль марки Рено Магнум АЕ 390, 1998 року випуску, д.н. НОМЕР_1 та напівпричіп Шварцмюллер Спей3Е ,1999 року випуску, д.н. НОМЕР_2 перебувають у спільній власності подружжя і частки подружжя у цьому майні є рівними відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах Закону.

Однак висновок суду в частині необхідності зняття арешту з автомобіля та напівпричепа в цілому судом не мотивований, не відповідає вимогам матеріального права.

Оскільки за позивачем визнано право власності на ? частину спірного майна, тому саме з цієї частини майна слід зняти арешт, а іншу частину, власником якої є ОСОБА_5, боржник за виконавчим провадженням, залишити під арештом для подальшого проведення виконавчих дій органами ДВС.

Розподіл судових витрат між сторонами був проведений судом з дотриманням вимог ст. 88 ЦПК України.

Як вбачається з квитанцій при поданні позову до суду позивач ОСОБА_1 сплатила 389,60+243,60=633,20 грн. судового збору, що відповідає ціні позову та позовним вимогам, тому стягнення з кожного з відповідачів по 316,60 грн. (633,20:2) на користь позивача, враховуючи задоволення його вимог є правомірним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2014 року змінити в частині зняття арешту, визначивши зняти арешт з ? частини автомобіля Рено Магнум АЕ 390, 1998 року випуску, д.н. НОМЕР_1 та ? частини напівпричепа Шварцмюллер Спей3Е, 1999 року випуску, д.н. НОМЕР_2, накладений постановами відділу ДВС Волочиського районного управління юстиції від 31.10.2012 року та 14.11.2012 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Чорний С.Б. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 58