Справа № 128/389/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Гриценко І.Г.

при секретарі Тихолаз Т.М.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю третьої особи Дашківецької сільської ради Літинського району, про встановлення факту належності заповіту, визначення додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом, -

Встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою. Послалась в позові на те, що 07.11.1994 року померла її мати ОСОБА_7, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно. За життя спадкодавець вчинила заповіт, яким заповідала все своє майно двом дочкам. Даний заповіт належним чином посвідчено та на даний час не змінено і не скасовано.

Проте, оформити своє право на спадщину в нотаріальному порядку позивач не має можливості, оскільки спадкодавець ОСОБА_7 в заповіті зазначила прізвище позивача Циба (як громадянського чоловіка позивачки, з яким вона на той час проживала), тоді як в паспорті її прізвище записане як Олексієнко. В звязку з зазначеним, позивач просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що заповіт, складений 19.05.1994 року ОСОБА_7 на імя ОСОБА_8, посвідчений секретарем виконавчого комітету Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області, належить спадкоємцю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Встановлення даного факту необхідно їй для оформлення свідоцтва про право на спадщину після смерті матері.

Так як на момент відкриття спадщини в 1994 році позивачка не прийняла спадщину з причин, що не знала про наявність заповіту матері, оскільки проживала в іншому населеному пункті і даний факт приховувався сестрою ОСОБА_5 і її дітьми, та ухвалою Вінницького районного суду в 2014 році її заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу залишена без розгляду, тому вона згідно діючого ЦК України просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті матері.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.04.2015 року позовну вимогу ОСОБА_5 щодо встановлення факту належності заповіту, залишено без розгляду.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги, просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечив з приводу задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у поданому запереченні на позов.

Представник третьої особи ОСОБА_4 при розгляді справи поклалась на думку суду, також пояснила, що заповіт вчинений ОСОБА_7 дійсно вчинений на імя позивача по справі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, 07.11.1994 року померла мати позивачки ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5), яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спадкодавицею ОСОБА_7 було складено заповіт, яким заповідала все своє майно двом дочкам - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.6).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №745 від 01.07.2014 року (а.с.7) ОСОБА_5 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №746 від 01.07.2014 року (а.с.8) ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала з співмешканцем ОСОБА_10

З позовної заяви вбачається, що, позивачка не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, з тієї причини що вона не знала про наявність заповіту, оскільки мати ОСОБА_7 проживала в іншому населеному пункті, а сестра ОСОБА_5 про існування заповіту позивачці нічого не говорила.

При цьому суд звертає увагу, що той факт, що позивачка не знала про існування заповіту не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

З пояснень учасників процесу суд встановив, що між сторонами виник спір з приводу спадкового майна, яке залишилось після смерті в 1994 році ОСОБА_7.

Також встановлено з пояснень учасників процесу, що спадкоємець ОСОБА_11 (сестра позивачки) померла в 2009 році, і після її смерті спадщину майна прийняв її син ОСОБА_6, а саме отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай).

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_11 проживала з спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини і після її смерті фактично прийняла спадщину, а син ОСОБА_11, як спадкоємець першої черги за законом, - ОСОБА_6 в свою чергу прийняв спадщину після смерті матері і до нього перейшли усі права та обов`язки, що належали їй на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті.

Позивач звернулася до суду з позовом, що має юридичне значення (ці вимоги ухвалою суду від 28.04.2015 року залишено без розгляду) та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася в 1994 році і була прийнята іншими спадкоємцями, без зазначення вимог про виникший спір про право на спадкове майно, яке знаходиться з пояснень представників позивача на території Літинського району.

Спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилась ще 1994 року, та на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР, нормами якого передбачено відповідні дії, які свідчили про прийняття спадщини.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (ред. 2003 року) правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Суд вважає, що правила книги шостої ЦК України не можуть бути застосовано до спадщини, яка відкрилась до 01.07.2003 року, і яка була прийнята одним із спадкоємців.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом слід відмовити.

В звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, с удові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 130, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю третьої особи Дашківецької сільської ради Літинського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: