АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/2392/14-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/774/136/К/15 суддя Строгова Г.Г.
Категорія - 5 (I) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі - Булах К.А.

за участі - прокурора Прокуратури Криворізького району Дніпропетровської області Шелудько Наталі Юріївни, позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідачів за первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року по справі за позовом Прокурора Криворізького району Дніпропетровської області, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року прокурор Криворізького району, діючи в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення, в якому просив усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоди в користуванні домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом її вселення в зазначене домоволодіння.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, власниками якого є відповідачі ОСОБА_5, який є сином позивачки, та ОСОБА_4, яка є невісткою позивачки. Невістка позивачки ОСОБА_4 перешкоджає проживанню ОСОБА_2 в домоволодінні, застосовує до неї фізичну силу, влаштовує скандали, виражається на її адресу нецензурною лайкою. Через зазначені обставини позивач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 16.11.2011 року, мешкає у чужих людей, відпрацьовуючи їм проживання виконанням робіт по господарству, у неї немає змоги проживати за місцем своєї реєстрації.

В свою чергу ОСОБА_3 діючи від імені ОСОБА_4, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в яком у просив визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування спірним житлом.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_4 та її чоловікові ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності належить вказане домоволодіння Крім них у будинку зареєстрована мати ОСОБА_5 - ОСОБА_2, яка з 16.11.2011 року у зазначеному будинку не проживає, виїхала в добровільному порядку, забравши свої речі. Житловим будинком відповідач ОСОБА_2 не користується, не сплачує комунальні послуги, намагається своїми діями дискредитувати позивачку. Вважає, що метою вселення відповідачки є втручання в сім'ю сина та вчинення перешкод їх спільному проживанню, доведення їх сімейних відносин до розладу. ОСОБА_2 не являється членом сім'ї позивачки, не проживає разом з нею, спільного бюджету з нею не має та ніколи не мала.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року позов прокурора Криворізького району, який діє в інтересах ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_2 в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посилаючись на незаконність рішення суду та поручення судом при його ухваленні норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора Криворізького району, який діє в інтересах ОСОБА_2, та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано того факту, що ОСОБА_2 не є членом сім'ї ОСОБА_4 та відповідно не має права займати її житлову площу, яка є складає 1/2 частину вказаного будинку. Також в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_2 добровільно залишила житловий будинок більш ніж 6 місяців тому, у зв'язку з чим та у відповідності до ст. 71,72 ЖК України має бути визнана такою, що втратила право користування житлом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено чудом та вбачається з матеріалів справи відповідачам за первісним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 Дане домоволодіння позивачі придбали на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2004 року (а.с.37). Право власності позивачів на зазначене домоволодіння зареєстровано в КП ДОР "Криворізьке БТІ" 27.10.2004 року за номером 5205856 в книзі 28-289, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.36).

У вказаному житловому будинку, згідно довідки виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області №1568 від 05.08.2014 року зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 (а.с. 13). Згідно цієї ж довідки ОСОБА_5 є сином позивачки ОСОБА_2, а ОСОБА_4 є її невісткою, що сторонами по справі не заперечувалося.

Також, з акту депутату Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_7 від 10.06.2013 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, з 19.11.2004 року зареєстрована ОСОБА_2, однак у будинку з 16.11.2011 року не проживає (а.с. 8). Те що позивач та відповідачі зареєстровані в спірному домоволодінні також підтверджується обліковою карткою об'єкта погосподарського обліку на 2011-1015 роки та копією сторінки погосподарської книги (а.с.14,15).

Спір виник з приводу перешкод в користуванні ОСОБА_2 зазначеним житловим приміщенням які їй чинять відповідачі за первісним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості первісних позовних вимог та дійшов висновку про взаємовиключеність первісних та зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 64, 156 ЖКУ України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

При вирішення питання щодо набуття членами сім'ї наймача права користування жилим приміщенням, необхідно перевірити, чи в установленому законом порядку поселилися члени сім'ї в спірне житло та чи не зберігають вони за собою право користування іншим житлом тощо.

Так, законність вселення ОСОБА_2 в спірне домоволодіння підтвердили відповідачі за первісним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які в суді першої інстанції пояснювали, що ОСОБА_2 як мати відповідача ОСОБА_5 вселилася в належне їм домоволодіння та зареєструвалася в ньому за їх згодою, однак в подальшому психічний стан ОСОБА_2 погіршився, спільне їх мешкання загрожувало їх життю та здоров'ю, виникли конфлікти, оскільки позивач хотіла розлучити подружжя відповідачів, позивач сама добровільно покинула місце свого мешкання, забравши речі з будинку.

Проте, в матеріалах справи міститься довідка лікаря-психіатра від 10.06.2013 року (а.с. 10), яка свідчить про відсутність психічних розладів ОСОБА_2

Також, позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що іншого житла вона не має, що також підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 28325470 від 2010.2014 року про відсутність відомостей про речові права ОСОБА_2 на нерухоме майно. (а.с. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Суд, з урахуванням наведеного, приходить до висновку про наявність з боку відповідачів порушень прав ОСОБА_2 на користування житловим приміщенням, в яке вона вселена на законних підставах та не має змоги користуватися ним, оскільки відповідачі чинять їй в цьому перешкоди. А отже права позивача за основним позовом ОСОБА_2 підлягають захисту в спосіб усунення їй перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення ОСОБА_2 в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 В той же час з цих же підстав не підлягають задоволенні позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки позбавлення права на користування житловим приміщенням особи похилого віку, якою є відповідач, суперечить моральним засадам суспільства, позивач за зустрічним позовом не довела неповажності причин відсутності ОСОБА_2 в житловому будинку понад один рік.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_2 не є членом сім'ї ОСОБА_4, у зв'язку з чим не має права займати житлову площу останньої, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки право власності на спірне домоволодіння також належить і ОСОБА_5, синові позивача за первісним позовом, тобто остання є членом сім'ї співвласника домоволодіння та на підставі викладеного має право на проживання разом з подружжям ОСОБА_5.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач самовільно залишила житлове приміщення, також не можуть бути прийняті до уваги колегією суду, оскільки, як зазначалось вище, матеріалами справи встановлено існування перешкод в користуванні спірним домоволодінням ОСОБА_2 з боку відповідачів по справі.

На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідачів за первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: