У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мазур Л.М., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про повернення безпідставно набутих коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просила стягнути на її користь з відповідача безпідставно одержані ним 10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що з відповідачем домовлялася про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1. На забезпечення виконання в майбутньому договору нею було передано відповідачу кошти в сумі 10 000 грн. Проте укладення угоди не відбулося, оскільки житловий будинок не належав відповідачу на праві власності.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про повернення безпідставно набутих коштів відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 безпідставно одержаних 10 000 грн та 365 грн 40 коп. понесених судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 09 березня 2013 року позивач на забезпечення укладення в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 передала відповідачу 10 000 грн.

Отже, згідно з написаною власноручно ОСОБА_7 розпискою 29 березня 2013 року він отримав від ОСОБА_6 10 000 грн у вигляді завдатку за купівлю будинку АДРЕСА_1.

Відповідач, у свою чергу, передав позивачу ключі від будинку. На момент отримання грошових коштів відповідач не був власником житлового будинку, оскільки разом із сестрою ОСОБА_8 були лише спадкоємцями цього нерухомого майна, про що позивачу було відомо. Після отримання грошових коштів сестра відповідача зареєструвала право власності на будинок на своє ім'я. Після оформлення правовстановлюючих документів мало відбутись укладення договору купівлі-продажу з позивачем, однак, коли вони з'явились до нотаріуса, позивач та ОСОБА_8 не дійшли згоди стосовно ціни на будинок, оскільки позивач хотіла, щоб договірна ціна на будинок була зменшена, а тому угода не була посвідчена нотаріусом.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 02 липня 2013 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 визнано за сестрою відповідача - ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з огляду на те, що завдаток є однією з форм забезпечення виконання зобов'язання, виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що відповідачем набуто грошові кошти за укладення в майбутньому договору купівлі-продажу без достатніх на те правових підстав, а також виходив з того, що позивачем не надано доказів, що саме з вини відповідача не відбулося укладення правочину та останнім чинилися будь-які перешкоди в його укладанні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірна сума коштів не може вважатися завдатком, оскільки завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредитору в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, однак в даному випадку договору укладено не було, та оскільки ОСОБА_7 на момент написання розписки не мав жодних правових підстав для продажу нерухомого майна, а також для отримання коштів, дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно набув кошти та зобов'язаний повернути їх.

Згідно зі ст. 570 ЦК України <nau://ukr/435-15|st570> завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Оскільки право власності на будинок, який відповідач мав намір продати, рішенням суду було визнано за його сестрою, договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами у справі укладений не був, тому передана позивачем відповідачу грошова сума не може вважатися завдатком, отримана відповідачем безпідставно та підлягає поверненню позивачу, отже, висновок суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог є правильним.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук