Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7672/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 та з урахуванням збільшених позовних вимог просив суд стягнути на його користь кошти за надання правової допомоги у розмірі 50591,50 грн., сума яких складається із: 36418,20 грн. (попередня сума збільшена з урахуванням інфляційних) + 531,30 грн. (0,008% х 210 днів) +12180,40 грн. за апеляційне провадження + 1461,60 грн. за касаційне провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено Договір №ПД- 20/6/14-ц про правову допомогу між адвокатом та клієнтом у справі №761/24219/13-ц (провадження №2/761/8057/2013) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 (далі по тексту - Договір) та Додаткову угоду щодо апеляційного провадження від 05.08.2014. В порушення вимог вказаних правочинів, відповідачем не виконуються покладені на неї п.п. 2.1., 6.1. Договорів зобов'язання, до цього часу не оплачено обумовлені суми гонорару.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зокрема зазначав, що суд першої інстанції не забезпечив повноти та всебічності розгляду справи, яка надає всім доводам сторін належну правову оцінку, не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив незаконне, неправильне по суті і несправедливе рішення. .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрутованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги є необгрутованими, недоведеними та не відповідають вимогам закону, а тому правові підстави до його задоволення відсутні.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального закону.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

При ухваленні рішення про залишення без задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Судом встановлено, що 20.06.2014 між сторонами було укладено Договір №ПД- 20/6/14-ц про надання правової (юридичної) допомоги (а.с. 6).

Відповідно до п. 1.2. Договору, адвокат вчиняє дії, необхідні для виконання договору, а саме: консультує і здійснює підготовку для ведення справи в суді та веде в інтересах КЛІЄНТА в Шевченківському райсуді м. Києва справу за її позовом до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття (справа №761/24219/13-ц, провадження №2/761/8057/2013).

Як вбачається зі змісту п. 1.2. Договору, під веденням справи в суді в цьому договорі розуміється: добросовісне і повне використання прав, зазначених в процесуальних кодексах України, як таких, що захищають права КЛІЄНТА; досудові консультації, надані з приводу спірних правовідносин, що викликали необхідність для звернення за правовою допомогою, роз'яснення правової позиції (її слабких чи сильних сторін), складання процесуальних документів, позовної заяви, апеляційної чи касаційної скарги, письмових пояснень, використання всіх незаборонених законом засобів правового захисту інтересів клієнта; участь у судових засіданнях в якості представника клієнта в цивільному спорі з усіма повноваженнями, передбаченими ст.ст. 27, 31, 44 ЦПК України, без обмеження таких повноважень, з правом підпису всіх процесуальних документів до закінчення провадження в справі, в тому числі з правом пред'явлення зустрічного позову.

Згідно п. 2.1. Договору, передбачена цим договором винагорода за послуги, що виконуються адвокатом, не включає кошти, що вносяться клієнтом (його представником) на покриття фактичних витрат, пов'язаних із виконанням договору, і визначається за домовленістю сторін в розмірі, погодженому сторонами в окремому протоколі погодження ціни та підлягають сплаті адвокату протягом місяця з часу укладення цього договору.

20.06.2014 сторони Договору склали Протокол погодження ціни послуг адвоката відповідно до п. 2.1. Договору, що визначається в розмірі 8000,00 грн., які передаються адвокату протягом тривання судового розгляду справи, але не пізніше місяця з моменту підписання договору (а.с. 101).

Відповідно до розрахункової квитанції АСБК №544279, відповідач 24.06.2014 сплатила позивачу грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., що скріплено підписом та печаткою позивача (а.с. 102).

П. 2.1. Договору, сторони узгодили, що винагорода за послуги, що виконуються адвокатом визначається за домовленістю сторін в розмірі, погодженому сторонами в окремому протоколі погодження ціни, а саме сторони узгодили вартість таких послуг у розмірі 8000,00 грн.

Як на доказ позовних вимог позивач посилався на погоджену з відповідачем калькуляцію щодо розміру оплати у суді першої інстанції, апеляційної,касаційної, що загальною сумою становить 44335,20 грн.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги, як належний та допустимий доказ калькуляцію з чим і погоджується і апеляційна інстанція, оскільки п. 2.1. Договору, між сторонами погоджено, що винагорода за послуги, що виконуються адвокатом визначається за домовленістю сторін в розмірі, погодженому сторонами в окремому протоколі погодження ціни.

Окрім того, Додаткова угода умови Договору в частині погодження вартості послуг на підставі протоколу погодження ціни не змінились, оскільки положеннями Додаткової угоди сторони не внесли змін до Договору в цій частині. А зміст розписки від 02.07.2014 суперечить істотним умовам Договору, а тому суд першої інстанції вважав правильним, що така розписка не може бути врахована судом, як така, що підтверджує неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

При цьому слід врахувати, що єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрутованим за розміром.

Між тим, сторона позивача не надала суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження своїх позовних вимог у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

До того ж, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи /ч.1 ст. 79 ЦПК України/; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом /ч.2 ст.79/; до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу / п.2 ч.3 ст.79 /.

За правилами ч.1,2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків

надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Положенням ч. З ст. 61 ІДПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, у справі №761/24219/13-ц, вести яку зобов'язався позивач, ухвалено рішення від 05.08.2014, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.10.2014, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.08.2014 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 по 3439, 80 грн. з кожного на відшкодування майнової шкоди та по 250 грн. - на відшкодування моральної шкоди, у тому числі, стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати по 1782,38 грн. з кожного, з яких 3312,96 грн. витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги.

Зазначеним рішенням встановлено, що відповідно до квитанції №544279 ОСОБА_4 сплатила суму за надану правову допомогу адвокату ОСОБА_3

Також колегія суддів дійшла висновку, що час надання правової допомоги дещо завищений (підготовка до судового засідання 10 год.) і до нього включено дії, які не пов'язані з наданням правової допомоги, зокрема, прибуття до суду, а також невірно визначений час надання правової допомоги в судовому засіданні, а тому з відповідачів стягнуто 3312,96 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги.

За наслідками розгляду скарги ОСОБА_4 рішенням дисциплінарної палати Київської міської кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури встановлено, що умови п.п. 2.1, 3.1, 6.1 Договору прописані неоднозначно. Зокрема, в даних пунктах вказуються фактичні витрати, а розмір гонорару чітко не визначений. Крім того, в Договорі окремо не розділена винагорода від фактичних витрат адвоката; не визначений порядок обчислення та сплати гонорару та фактичних витрат адвоката.

Дисциплінарна палата КМКДКА дійшла висновку, що Договір суперечить п. 4 ч. 1 ст. 1 та ст. 30 Закону України "Про адвокатури та адвокатську діяльність" №5076-УІ від 05.07.2012.

У рішенні дисциплінарної палати КМКДКА зазначено, що "Договором та Угодою не передбачено оплату послуг адвоката ОСОБА_3 за таким документом, як: "калькуляція витрат на правову допомогу адвоката". Разом з тим, п. 2.1. Договору фактичні витрати пов'язані із виконанням договору визначається за домовленістю сторін в розмірі погодженому сторонами в окремому протоколі погодження ціни".

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.

Оскільки рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що підстав до його скасування та задоволення апеляційної скарги, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: