Справа № 346/175/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1413/2015
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

13.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивував тим, що 11.06.2011 року між ним та відповідачем було укладено два договори позики на суму 281 000 доларів США та 158 600 євро зі сплатою 2% та строком повернення 01.12.2011 року, а 23.07.2011 року - договір позики на суму 150 000 доларів США та строком повернення 01.01.2012 року, про що відповідач написав розписки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4, визнаючи факт позики вищевказаних сум, не виконує взяті на себе зобовязання, просив стягнути за розпискою на суму 281 000 доларів США 8 417 805 грн. боргу та 5 225 873 грн. відсотків; за розпискою на суму 158 000 євро 5 480 330 грн. боргу та 3 348 205 грн. відсотків; за розпискою на суму 150 000 доларів США 4 051 350 грн. боргу та 3 638 910 грн. відсотків.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 травня 2015 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 003 121 грн. грн. заборгованості за договором позики згідно розписки від 23.07.2011 року, 3170 грн. витрат на правову допомогу та 3654 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду. Апелянт вказує на те, що суд, встановивши факт позики відповідачем коштів за всіма розписками, стягнув з нього лише ту суму, яку визнав відповідач.

ОСОБА_2 зазначає, що написавши власноручно розписку від 23.07.2011 року на суму 150 000 доларів США відповідач письмово визнав і той факт, що вони домовились про сплату 2% щомісячно, про що свідчить напис на звороті розписки про отримання 11.09.2011 року 3000 доларів США відсотків, та запис про видачу за період з 10.09.2011 року по 17.12.2011 року 9000 доларів США відсотків.

Не враховано судом і того, що він не мав ніяких ділових чи особистих стосунків з ОСОБА_5, якому за твердженням ОСОБА_3 був переданий борг по розписках від 11.06.2011 року.

ОСОБА_2 вважає, що визнання ОСОБА_3 самого факту позики по трьох розписках звільняє його (позивача) від доказування цих фактів.

Апелянт вважає, що не може бути доказом у справі розписка ОСОБА_5 ОСОБА_3 про відсутність у ОСОБА_5 фінансових претензій до ОСОБА_3, оскільки невідомо чи така розписка написана ОСОБА_5, а відсутність фінансових претензій у останнього до ОСОБА_3 не підтверджує факт погашення боргу перед ним ОСОБА_2

Апелянт також вказує на те, що суд безпідставно взяв до уваги як докази відео звернення ОСОБА_6 та роздруківку його розмови з ним, оскільки такі докази отримані з порушенням процесуального законодавства.

При цьому судом не було враховано положень ст.50 та ст.180 ЦПК про те, що свідок дає пояснення лише після встановлення його особи, попередження про кримінальну відповідальність та складання присяги.

Необґрунтованим апелянт вважає і висновок суду про переуступку боргу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за його згодою.

ОСОБА_5, маючи борг перед ОСОБА_3 на суму 122 400 долари США, взяв на себе боргові зобовязання ОСОБА_3 перед ним ОСОБА_2, на суму 281 000 доларів США та 158 000 євро., а тому, на думку апелянта, незрозуміло чи відбулась заміна боржника чи кредитора у зобовязанні.

Крім того, позивач вказує на те, що відповідно до ст.513 ЦК та ст.521 ЦК правочин щодо заміни кредитора або боржника у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові або боржникові.

Не погоджується апелянт також і рішенням суду в частині стягнення коштів за борговою розпискою від 23.07.2011 року в сумі 125 500 доларів США, оскільки за цією розпискою відповідач заборгував 135 000 доларів США, що по курсу гривні до долара становить 2 892 158 грн. та відсотки в сумі 120 990 доларів США 2 595 017 грн.

На підставі вищенаведеного, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення боргу за договорами позики від 11.06.2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що відбулась переуступка боргу, яка підтверджена поданим відповідачем відеозаписом та його письмовим роздрукуванням.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що згідно двох розписок від 11.06.2011 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 відповідно 281 000 доларів США та 158 600 євро, з виплатою 2% та строком повернення 01.12.2011 року, що підтверджено копіями розписок на а.с.6,7. В засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 подав оригінали зазначених розписок.

Відповідач не заперечив факту отримання позики, однак відмовляється виконати зобовязання, посилаючись на те, що відбулась переуступка боргу, а саме ОСОБА_5 взяв на себе зобовязання повернути його борг ОСОБА_2 за вищевказаними розписками.

На підтвердження факту переуступки боргу відповідач подав відеозапис та розписку ОСОБА_5 про те, що останній немає фінансових претензій до нього.

Відповідно до ст.520 ЦК боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст.521 ЦК форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1. ст. 513 ЦК правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не подав належних доказів щодо переведення боргу, а саме письмового правочину щодо заміни боржника у зобовязанні, колегія суддів приходить до висновку про наявність боргових зобовязань відповідача перед позивачем згідно розписок від 11.06.2011 року на суму 281 000 доларів США та 158 600 євро.

Однак, позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення, оскільки суму боргу слід визначити по курсу валют станом на 01.07.2015 року, а саме: один долар 21,00 грн., та євро 23,50 грн.

Таким чином борг згідно розписки від 11.06.2011 року на суму 281 000 доларів США становить 5 901 000 грн., та 2% від суми боргу 118 020 грн.

Борг згідно розписки від 11.06.2011 року на суму 158 600 євро становить 3 727 100 грн. та 2% від суми боргу 74 542 грн.

Всього заборгованість за вказаними розписками становить 9 820 662 грн.

Отже, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за розписками від 11.06.2011 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Постановляючи рішення в частині стягнення боргу за договором позики від 23.07.2011 року, суд визначив суму боргу 125 500 доларів США, що в перерахунку на національну валюту становить 1 003 121 грн. При цьому суд не зазначив станом на яку дату взято курс валют для визначена суму боргу.

Тому рішення суду в цій частині слід змінити, визначивши суму боргу по курсу долара станом на 01.07.2015 року, що становить 2 635 500 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за розпискою від 23.07.2011 року, то такі вимоги є безпідставними, оскільки у цій розписці відсутня умова про виплату процентів.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 травня 2015 року в частині стягнення 1 003 121 грн. змінити, збільшивши суму стягнення до 2 635 500 грн.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за розписками від 11.06.2011 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9 820 662 грн.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

В.М. ОСОБА_7 Проскурніцький