УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Касьяна О.П.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на майно та виселення, посилаючись на те, що 04 квітня 2007 року відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № КRТ0GК00150710 ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 16 455,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 квітня 2022 року.

Крім того, 04 квітня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № 1114, згідно умов якого відповідач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором у нього утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 07 вересня 2011 року становила 13 761,26 доларів США та складалася з: заборгованості за кредитом -12 568,96 доларів США; заборгованості зі сплати процентів - 944,62 доларів США; заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом - 138,55 доларів США; пені - 109,13 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 31,36 доларів США, штрафу (процентна складова) - 688,06 доларів США.

Позивач просив суд в рахунок погашення зазначеної вище заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень іпотеки, необхідних для здійснення продажу вказаного нерухомого майна; виселити відповідача, а також усіх осіб, які зареєстровані і проживають в будинку із зняттям їх з реєстраційного обліку; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRТ0GК00150710 від 04 квітня 2007 року у розмірі 14 480,68 доларів США звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме А1 - житловий будинок, жилою площею 24,0 кв .м, загальною площею 44,3 кв. м, Б - літня кухня, В - гараж, Г - вбиральня, Д - сарай, І - водоколонка, ІІ - замощення, 1-2 - огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_6 договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу вищевказаного нерухомого майна.

Виселено ОСОБА_6 з будинку за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі еміграції, громадянства та реєстрації фізичних осіб Довгинцівського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 04 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № КRТ0GК00150710, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 1 6455,00 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення боргу 03 квітня 2022 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 04 квітня 2007 року сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який належить відповідачу за договором купівлі-продажу від 04 квітня 2004 року.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування станом на 07 вересня 2011 року виникла заборгованість в загальному розмірі 14 480,68 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 12 568,96 доларів США; заборгованість по процентам 944,62 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 138,55 доларів США; пеня 109,13 доларів США; штраф (фіксована частина) 31,36 доларів США; штраф (процентна складова) 688,06 доларів США

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання по кредитному договору банк має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідає ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що незазначення у рішенні вартості предмету іпотеки не може бути підставою для скасування правильного рішення.

Однак, з такими висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки у порушення вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суди не зазначили у рішенні всі необхідні складові, передбачені цією нормою закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Яке вбачається з роз'яснень викладених у пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 вересня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді:О.В. Кадєтова

О.П. Касьян

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук