АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7111/15 Справа № 202/3032/15 Головуючий у 1 й інстанції - Марченко Н.Ю. Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які діють в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому посилалися на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрований ОСОБА_6, який за цією адресою не мешкає з 2011 року, комунальні послуги не сплачує. Місце його проживання не відомо. За цих підстав просили визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщення.

Заочним рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які діють в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги позивачів у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, сторони є співвласниками спірної квартири АДРЕСА_1.

Відповідачу на праві приватної власності належить 1/5 та 1/3 частки квартири, що підтверджується технічним паспортом на спірну квартиру, свідоцтвом про право власності на житло від 23 січня 1998 року № 8-І/98.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У частині 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд вірно прийшов до висновку, що відповідач є співвласником частки спірної квартири, має право користуватися своїм майном нарівні з іншими співвласниками та до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.. 405 ЦК України, на яку посилаються позивачі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд згідно зі ст.ст.213-214 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив фактичні обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Посилання апелянтів на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше шести місяців, то він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не є правовою підставою для задоволення позовних вимог позивачів.

Доводи апеляційної скарги про неповне дослідження обставин справи є безпідставними та не спростовують правильності висновків суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивачів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст..ст. 10, 60 ЦПК кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Вказані вимоги апелянтом не виконано.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які діють в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді Е.Л.Демченко

Т.Р.Куценко