Справа № 635/ 323/15-ц
Провадження № 2/635/894/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

при секретарі судового засідання - Журавльовій Є.А.,

за участю представника позивачів - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 та Пісочинської селищної ради, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду із позовом до ОСОБА_2 (відповідач 1) та Пісочинської селищної ради (відповідач 2), в якому просять визнати за ними право власності на самочинно збудовані прибудови: літ. «А1-1» житловою площею 7,80 кв.м., загальною площею 10,50 кв.м.; літ. «А-2-1» загальною площею 10,70 кв.м.; літ. «А3-1» з льохом літ. «а2» житловою площею 8,40 кв.м., загальною площею 15,70 кв.м., прибудованих до житлового будинку літ. «А-1» на садибі АДРЕСА_1, самочинно проведеного переобладнання в приміщеннях житлового будинку літ. «А-1», а саме: частково в коридорі1-1 площею 5,20 кв.м., та житловій кімнаті 1-8 житловою площею 12,00 кв.м., а також самочинно збудовані: гаражі літ. «Д» літ. «Я», літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», навіс літ. «Е», лазню літ. «З», альтанку літ. «Л», льох літ. «П», літній душ літ. «И», вбиральню літ. «Ж» та каналізаційні споруди літ. «М» і літ. «О», у складі господарських будівель і споруд садиби по АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що ОСОБА_5 належить 5/8 ідеальних часток житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 11.06. і 987р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1987р., виданих Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та зареєстровані в К1І «Харківське районне БІТ» за №1489 18.09.1987р.

ОСОБА_6 належить 1/8 ідеальна частка житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1987р., виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та зареєстровано в КП «Харківське районне БТІ» за №1489 18.09.1987р.

ОСОБА_7 належить 1/8 ідеальна частка житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1987р., виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та зареєстровано в КП «Харківське районне БТІ» за №1489 18.09.1987р.

ОСОБА_2 належить 1/8 ідеальна частка житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1987 р, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та зареєстрованогов КП «Харківське районне БТІ» за №1489 18.09.1987р.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27.02.2014 р., яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позовних вимог до відповідачів про виділ частки майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог посилався на той факт, що на спірній земельній ділянці знаходяться об'єкти самочинного будівництва, які не є об'єктами права власності, тому не можуть бути предметом поділу та встановлення порядку користування, також суд зазначив, що між співвласниками існує спір щодо належності самочинно побудованих об'єктів, у зв'язку з тим що на ці об'єкти у позивачів немає права власності, вони вимушені звернутися до суду з цим позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представником відповідача 1 надано письмові заперечення проти позову (а.с. 58, 59), в яких він уважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки до теперішнього часу право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані спірні споруди, ні спадкодавцем, ні спадкоємцями юридично не оформлено, у зв'язку з чим відповідно до статті 376 ЦК України підстави для визнання за позивачами справа власності на самочинно збудоване майно відсутні.

У судовому засіданні представник відповідача 1 проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив у позові відмовити.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини.

ОСОБА_5 належить 5/8 ідеальних часток житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 11.06.1987 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1987 р., виданих Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та зареєстрованих в КП «Харківське районне БІТ» за №1489 18.09.1987р.

ОСОБА_6 належить 1/8 ідеальна частка житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1987 р., виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та зареєстрованого в КП «Харківське районне БТІ» за №1489 18.09.1987 р.

ОСОБА_7 належить 1/8 ідеальна частка житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1987., виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та зареєстрованого в КП «Харківське районне БТІ» за №1489 18.09.1987 р.

ОСОБА_2 належить 1/8 ідеальна частка житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1987 р, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та зареєстрованого в КП «Харківське районне БТІ» за №1489 18.09.1987 р. (а.с. 6-11).

Згідно з копією техпаспорту на спірне домоволодіння (а.с. 11-15), на його території наявні самочинно збудовані об'єкти: прибудова А4-1, А5-2, тамбур а3, гараж Я, та побудовані без проекту прибудови А1-1, А2-1, А3-1.

Згідно з технічним висновком від 02.04.14 року (а.с. 16-24), технічний стан конструкцій гаража «Я» забезпечує його несучу спроможність, достатню для його експлуатації.

Рішенням Пісочинської селищної ради від 26.05.2011 року (а.с. 32) дозволено збереження самочинно збудованих прибудов А1-1, А2-1, А3-1, прибудованих до житлового будинку А-1 на садибі АДРЕСА_1; надано дозвіл на збереження самочинно проведеного переобладнання в приміщеннях житлового будинку А-1 та збереження самочинно збудованих гаражу Д, літньої кухні Б, сараю В, сараю Г, навісу Е, лазні З, альтанки Л, льоху П, літнього душу И, вбиральні Ж та каналізаційних споруд М і О за вказаною адресою.

Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Право власності на самочинне будівництво може бути визнано за особою, що вимагає такого визнання, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право користування земельною ділянкою, що визначають цільове призначення такої ділянки. Крім того, за умови наявності документів про зміну цільового призначення землі (якщо воно потребується) в установленому законом порядку.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови від 30 березня 2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим будівництва)», під час розгляду справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Згідно з пунктом 12 зазначеної постанови, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема, чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки.

Відповідно до вимог статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину.

Доказів наявності у позивачів права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташовано спірний житловий будинок, суду не надано, що згідно частини 5 статті 376 ЦК України унеможливлює визнання за ними права власності на самочинно збудовані споруди.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 10, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-ХІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Водночас матеріали справи не містять доказів того, що позивачі звертались до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області з питання прийняття в експлуатацію самочинно збудованих нежитлових будівель.

Оскільки позивачі не реалізували своє право на введення в експлуатацію самочинно збудованих нежитлових будівель шляхом звернення до компетентних органів, їх право не можна визнати порушеним.

Згідно з Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України № 439/211 від 08 квітня 2011 року, та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою КМУ № 553 від 23 травня 2011 року, Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461, органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації видають відповідний сертифікат. При цьому рішення інспекції про відмову у видачі сертифікату може бути оскаржено до суду.

Отже, сертифікат, що засвідчує відповідність об'єкта вимогам проектної документації, будівельним нормам, стандартам і правилам, мала право видати тільки інспекція державного архітектурно-будівельного контролю.

Як пояснила представник позивачів у судовому засіданні, у встановленому порядку з питання введення спірних нежитлових приміщень в експлуатацію позивачі до вказаної інспекції не звертались.

Водночас визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише в тому разі, якщо у прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено, та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Враховуючи, що позивачі не надали суду доказів звернення в установленому порядку до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію спірних будівель, а також доказів наявності у них права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташовано спірні споруди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 60, 82, 197, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 та Пісочинської селищної ради, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.М. Савченко