АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/6060/15 Головуючий: 1 інстанції - Богдан М.В.
Справа: № 641/5570/15-ц Доповідач - Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Курносовій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3, третя особа: Харківський міський центр зайнятості про припинення трудового договору та зняття його з реєстрації у державній службі зайнятості,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про припинення трудового договору та зняття його з реєстрації у державній службі зайнятості.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 05.06.2012 року між нею та ФОП ОСОБА_3 укладено трудовий договір, який зареєстрований у Луганському міському центрі зайнятості 05.06.2012 року за №7, про що зроблений відповідний запис у її трудову книжку за №37. Таким чином з 05.06.2012 року по 31.07.2014 року вона працювала продавцем-консультантом у ФОП ОСОБА_3

З 01.08.2014 року відповідач припинила свою діяльність та припинила виплачувати їй заробітну плату. У зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Луганської області, вона була змушена тимчасово переселитись до м. Харкова, а тому дії по розірванню договору немає можливості здійснити.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, припинено трудовий договір №7 від 05.06.2012 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який зареєстровано Луганським міським центром зайнятості.В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо спонукання ХМЦЗ до здійснення дій.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про поважність причини суду не повідомили, тому справу судова колегія розглядає, у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України - за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо припинення трудового договору №7 від 05.06.2012 року, укладеного між сторонами, який зареєстровано Луганським міським центром зайнятості, суд першої інстанції виходив із дійсних обставин справи, а саме що з 1 серпня 2014 року відповідач припинила свою діяльність та припинила виплачувати позивачу заробітну плату. У зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Луганської області, позивач була змушена тимчасово переселитись до м. Харкова, а тому дії по розірванню договору немає можливості здійснити.

Прийняв до уваги, що відповідно до п. 8, 13-15 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики від 08.06.2001 року, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. У разі коли документи, що подаються для реєстрації чи зняття з реєстрації трудового договору, не відповідають встановленим вимогам, центр зайнятості повертає їх без вчинення будь-яких дій із зазначенням причини. Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою.

При цьому керувався вимогами ст. 38 КЗпП України, положеннями Конституції України.

У частині задоволення позовних вимог рішення суду не є предметом перегляду, оскільки воно в цій частині не оскаржується сторонами.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо спонукання Харківський міський центр зайнятості до здійснення дій спрямованих на зняття з реєстрації трудового договору, суд виходив із того, що такий спосіб захисту як спонукання до вчинення дій не передбачено вимогами ст. ст. 4, 15 ЦПК України.

З висновком суду колегія погоджується.

Статтею 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене невизнане або порушене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Само рішення суду про припинення трудового договору, укладеного між сторонами та зареєстрованого в центрі зайнятості і є підставою для зняття його з реєстрації в центрі зайнятості.

Наявні матеріали справи не містять даних про відмову з боку Харківського міського центру зайнятості у знятті з реєстрації трудового договору за наявності рішення суду з цього питання.

За положеннями ст. 30 ЦПК України сторони у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

При зверненні до суду позивач визначив суб'єктний склад осіб, що беруть участь у справі, вказавши Харківський міський центр зайнятості у якості третьої особи (а.с.2).

У відповідності до вимог ст. ст. 3, 11, 27-31 ЦПК України суд позбавлений можливості вирішувати питання про права та обов'язки особи, яка не є стороною процесу.

Отже, позивачем неправильно визначено спосіб захисту прав, при відсутності належних даних про порушення саме Харківським міським центром зайнятості прав.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 124 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -