Справа № 755/7474/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Марцинкевич В.А.

при секретарі Бовкун О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірного підприємства «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірного підприємства «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Позивач мотивуючи свої вимоги тим, що він працював в ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на посаді робітника з комплексного обслуговування і ремонту будинків.

15.03.2015 року згідно Наказу № 47-0с ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по ст. 38 КЗпП України. Проведений розрахунок по виплаті було здійснено з порушенням норм КЗпП України, так позивачу не було виплачено матеріальну допомогу , передбачену п.п.д) п.5.17 розділу Колективного договору, до однієї з видів якої належить одноразова грошова виплата при звільнені працівника на пенсію вперше в розмірі визначеному Положенням про надання матеріальної допомоги працівника ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» при виході на пенсію.

Згідно вказаного Положення та відповідно до кількості відпрацьованих позивачем років на підприємстві , розмір належної допомоги складає 10 середньомісячних зарплат, тобто 67621 грн.

Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу було завдано моральну шкоду, що полягала у фізичних та душевних стражданнях, що призвело до того, що позивач та його сімя були позбавлені нормального життєвого спілкування.

Представником відповідача до суду було подано заперечення на позов відповідно до яких з позивачем ОСОБА_1. було проведено повний розрахунок та виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Виплачена загальна сума становить 2999,93 грн. Спору про розмір сум, належних працівникові при звільнені, між адміністрацією підприємства та ОСОБА_1. не було. Згідно колективного договору, визначено право адміністрації щодо надання матеріальної допомоги працівникам підприємства. Крім того заява про виплату матеріальної допомоги була подана колишнім працівником, через два дні після дати звільнення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідач проти задоволення позову заперечив в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1. працював в ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на посаді робітника з комплексного обслуговування і ремонту будинків, що підтверджується копією трудової книжки.

15.03.2015 року згідно Наказу № 47-0с ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по ст. 38 КЗпП України.

Позивачу не було виплачено матеріальну допомогу, передбачену п.п.д) п.5.17 розділу Колективного договору, до однієї з видів якої належить одноразова грошова виплата при звільнені працівника на пенсію вперше в розмірі визначеному Положенням про надання матеріальної допомоги працівника ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» при виході на пенсію.

Відповідно до кількості відпрацьованих позивачем років на підприємстві, розмір належної допомоги складає 10 середньомісячних зарплат, тобто 67621 грн. (6762,10 * 10), які були вірно вирахувані позивачем.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1. підлягають до задоволення частково, оскільки.

Відповідно до ст. 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії, соціально-побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації (ст. ст. 13, 18 КЗпП України).

Статтею 10 КЗпП України визначено, що колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

За вимогами статті 22 цього ж Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до положень ст. 13 Кодексу та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Відповідно до ст. 17 КЗпП України та ст. 9 Закону України «Про колективні договори та угоди» після закінчення строку чинності колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором.

Стаття 18 КЗпП України передбачає, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Як було зазначено, Колективним договором, укладеним між адміністрацією та профспілковим комітетом (трудовим колективом) ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на 2014-2015 рік (пункт 5.17) передбачено, що адміністрація надає (а не може надати) матеріальну допомогу працівникам підприємства, (підпункт д) при звільненні працівника на пенсію вперше, йому виплачується одноразова грошова виплата згідно з Положенням.

Відповідно до п. 2 Положення про надання матеріальної допомоги працівникам ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» при виході на пенсію, одноразова матеріальна допомога надається (а не може бути надана) пропорційно загальному стажу роботи в нафтогазовій системі в розмірі: зі стажем роботи: від 3 до 5 років дві середньомісячні заробітні платні; від 5 до 10 років пять середньомісячних заробітних плат; понад 10 років десять середньомісячних заробітних плат . Грошова допомога, згідно п. 3 Положення, виплачується (а не може бути виплачена) при повному розрахунку праціника при його звільненні.

Колективний договір і Положення передбачають не право, а обовзок підприємства за наявності: необхідного стажу роботи працівника у нафтогазовій системі, виходом його на пенсію вперше та звільненням виплатити цю допомогу при звільненні працівника.

Загальний стаж роботи позивача в нафтогазовій системі, згідно записів трудової книжки, складає понад десять років отже, для розрахунку належної одноразової грошової виплати мав бути застосований коефіцієнт 10.0.

У заяві про звільненні за власним бажанням позивачем зазначено, що він просить звільнити його за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком вперше з 10.03.2015р.

Відповідно, невиплата матеріальної допомоги позивачу при повному розрахунку при його звільненні, виходячи з вимог ст. 116 КЗпП України, п. 3 Положення та п.п. д) п. 5.17 Колективного договору, є порушенням його прав.

п. п. 1.5, 1.6 Галузевої угоди передбачено, що Угода є нормативним актом, її положення діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії Сторін, які підписали Угоду. Норми Угоди є мінімальними гарантіями для укладення колективних договорів. Умови колективних договорів, що погіршують порівняно з чинним законодавством і цією Угодою становище працівників, є недійсними.

Вказана угода укладена з метою регулювання та удосконалення виробничих, трудових і соціально-економічних відносин на підприємствах, в орагнізаціях, їх об'єднаннях і акціонерних товариствах ( в тому числі відокремлених структурних підрозділах), що входять до сфери управління Міненерговугілля та НАК "Нафтогаз України" і відносяться до Профспілки працівників нафтової і газової промисловості Україн, а такоб об'єднання зусиль Міненерговугілля, НАК "Нафтогаз Україна" та Профспілки для підвищення ефективності роботи Підприємства та посилання соціального захисту працівників.

У відповідності до п. 4.3 розділу ІV Галузевої угоди, укладеної між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» і Профспілкою працівників нафтової і газової промисловості України на 2012-2014 роки, у Колективному договорі і був передбачений пункт п. 5.17 щодо надання матеріальної допомоги працівникам підприємства.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно листа Центральної ради профспілки працівників нафтової і газової промисловості України від 31.03.2015 року № 54/05, - відповідно до п.п. 4.3.5.13, п.4.3 Галузевої Угоди та п. 5.17 (Д) Колективного договору, адміністрація зобовязана здійснити виплату згідно Положення про надання матеріальної допомоги працівникам ДП "Нафтогазобслуговування" НАК "Нафтогаз України".

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, суд дійшов до висновку про відмову у її задоволенні з наступних підстав.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не доведено факт душевних, фізичних чи інших страждань.

Однак позовні вимоги позивача до ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» були визначені у сумі 66762,10 грн., а тому суд з врахуванням ст. 11 ЦПК України приходить до висновку, що в межах заявлених вимог позивача ОСОБА_1. з відповідача ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» слід стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 66762,10 грн.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, судовий збір має бути стягнений з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. 22, 58 Конституції України, ст. 2, 21, 22, 29 Закону України «Про оплату праці», ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ч.1 ст. 9-1, ст.ст. 10, 13, 16, 17,18, 233 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 79, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дочірного підприємства «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Дочірного підприємства «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 66762,10 грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» судовий збір в дохід держави в розмірі 667,62 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я :