Провадження №22-ц/784/1413/15
провадження № 22-ц/784/1413/2015 Суддя першої інстанції: Гуденко О.А.
категорія 57 Суддя-доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

11 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (далі ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС»), третя особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ «Автокредит плюс», який в подальшому уточнив, про визнання договору недійсним.

Позивач зазначав, що 13 травня 2014 року він надав відповідачу заяву про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу, на підставі якої було укладено договір фінансового лізингу (далі Договір). 10 червня 2014 року він сплатив авансовий платіж в розмірі 31300 грн. та оплатив 2000 грн. за участь в аукціоні. 12 числа того ж місяця він отримав предмет лізингу, а саме, автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2005 року випуску, типу Універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1.

23 червня 2014 року було виявлено ряд несправностей вказаного автомобіля, зокрема, дефект задніх амортизаторів, опору підрамника, відбійників задніх амортизаторів, клапану рециркуляції ОГ.

Крім того, експертним дослідженням від 10 липня 2014 року встановлено скриті недоліки автомобіля, а саме, пошкодження корозією елементів кузова. Також, згідно даного дослідження ринкова вартість автомобіля складає 80876 грн. 60 коп.

Зазначений договір позивач просив суд визнати недійсним, посилаючись на несправедливі умови договору, передбачені пунктами 3.2, 3.13, 8.2.4, а також на те, що під час укладання договору йому не було надано інформацію щодо недоліків автомобіля, чим його введено в оману, що є ознакою нечесної підприємницької діяльності відповідно до ст. 19 Закону України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІІ).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В судове засідання апеляційного суду відповідач не зявився. Як видно з повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.82), відповідач своєчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, а тому його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України № 723/97-ВР від 16 грудня 1997 року «Про фінансовий лізинг» (далі Закон № 723/97-ВР ) лізингодавець зобов'язаний у передбачений договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

Судом установлено, що 13 травня 2014 року між ТОВ «Автокредит плюс» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу, за яким останньому передано без надання послуг по технічної експлуатації у тимчасове володіння та користування за плату автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2005 року випуску, типу Універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Під час експлуатації позивачем проведено перевірку ходової частини автомобіля, за результатами якої йому було рекомендовано замінити передні сайлентблоки передніх важелів, задні амортизатори, опору підрамника, відбійники задніх амортизаторів. Також рекомендовано перевірити роботу форсунки 40-го циліндру.

Крім того, експертним дослідженням від 10 липня 2014 року встановлено скриті недоліки автомобіля, а саме, пошкодження корозією елементів кузова. Також, згідно даного дослідження ринкова вартість автомобіля складає 80876 грн. 60 коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на несправедливі умови договору, передбачені пунктами 3.2, 3.13, 8.2.4.

Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Як вбачається із змісту п. 3.2 Договору, ним передбачено, що приймання лізингоодержувачем предмету лізингу оформлюється актом. Підписання акту є підтвердженням лізингоодержувачем належної якості, комплектності, справності предмету лізингу, та його відповідності вимогам лізингоодержувача та умовам договору. Крім того, цим пунктом передбачено певні умови, повязані з підписанням такого акту, зокрема, перехід до лізингоодержувача усіх ризиків, повязаних з користуванням та володінням предмету лізингу.

За п. 8.2.4 сторони встановили умови одностороннього розірвання Договору на вимогу лізингодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем не надано належних доказів наявності в зазначених пунктах усіх ознак, передбачених ч. 2 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ, для встановлення їх нікчемності.

До того ж, встановлення умовами Договору одностороннього його розірвання лише за ініціативою відповідача, не позбавляє права позивача вимагати розірвання цього Договору за певних обставин за загальними нормами цивільного права, зокрема, ЦК України та Закону № 1023-ХІІ.

Що стосується п. 3.13 Договору, яким передбачена відмова лізингоодержувача від претензій до лізингодавця з приводу якості з дати прийому предмету лізингу, то цей пункт договору хоча і має ознаки несправедливої умови, однак відповідно до вимог ч. 6 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ нікчемність вказаного пункту договору не може бути достатньою підставою для визнання недійсним спірного договору у цілому, оскільки це не зумовлює зміну інших положень договору.

Таким чином, основний висновок суду про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору за правилами ст. 18 Закону № 1023-ХІІ, є правильним.

Також суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність твердження позивача про те, що в діях відповідача є ознаки нечесної підприємницької діяльності, зокрема введення його в оману ненаданням інформації щодо недоліків автомобіля.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За п. 2 ч. 2 ст. 10 Закону № 723/97-ВР лізингодавець зобов'язаний попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним.

При цьому Закон не зобовязує лізингодавця попередньо проводити перевірку технічного стану предмету лізингу з метою виявлення таких недоліків.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Автокредит плюс» перед підписанням акту надав можливість ОСОБА_2 оглянути автомобіль стосовно його якості, комплектності та справності.

Отже, не можна вважати, що відповідач приховував або замовчував існування будь-яких недоліків предмета лізингу.

Виявлена позивачем під час експлуатації автомобіля необхідність поточного ремонту його окремих агрегатів, в тому числі, в звязку з пошкодженням корозією, не може свідчити про те, що такі недоліки були відомі відповідачу на момент укладення Договору.

За таких обставин, рішення суду про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання недійсним спірного договору лізингу, відповідає обставинам справи та вимогам матеріального права.

Інших доводів, які б спростували висновки суду, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: