У Х В А Л А

12 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Григор'євої Л.І. ,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом.

Зазначало, що 10 липня 2008 року між відкитим акціонерним товариством ««Родовід Банк» (далі ВАТ ««Родовід Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 77.1/АК-01262.08.2, згідно з пункту 1.1 якого ВАТ ««Родовід Банк» відкрив невідновлювальну кредитну лінію ОСОБА_4 на загальну суму 24 275,78 доларів США та відповідно до пункту 1.2 зобов'язався надати йому кошти на купівлю автомобіля з кінцевим строком повернення не пізніше 10 липня 2013 року, з процентною ставкою 7,70 % річних та зі щомісячною платою за обслуговування кредиту в розмірі 0,3% від суми наданого кредиту.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_4 було укладено договір застави транспортного засобу №77.1/АК-01262.08.2-3 від 10 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В.

10 липня 2008 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

Оскільки ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 13 вересня 2013 року утворилась заборгованість: 170 475 грн 21 коп. простроченої заборгованості за кредитом; 1 млн. 741 тис 755 грн 69 коп. пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; 8 938 грн 19 коп. 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості, 1 087 грн 96 коп. сума інфляційних втрат від простроченої плати за кредитом, які ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором: 13 132,83 дол. США простроченої заборгованості, 75 732,15 дол. США пені за період з 29 січня 2013 року по 29 січня 2014 року, 23 303,70 дол. США пені за невчасну сплату відсотків за користування кредитом, а всього: 112 168,68 дол. США, що за курсом Національного Банку України (далі НБУ) станом на 6 червня 2014 року еквівалентно 1 млн 319 тис. 103 грн 67 коп. В решті позову ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2014 року скасовано в частині відмови у стягненні плати за кредит та 3% річних від суми заборгованості та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» 29 536 грн плати за обслуговування кредиту та 3% річних від суми заборгованості за кредитом в розмірі 834, 36 доларів США, 3 % річних від плати за кредит в розмірі 305 доларів США, а всього 1139, 36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 16 520 грн 72 коп. В частині стягнення пені, рішення суду змінено: зменшено суму пені стягнуту з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» з 112 168, 68 доларів США до 13 тис доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи становить 147 940 гривень. В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року відмовлено ОСОБА_4, ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження в справі за вищезазначеним позовом на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 порушують питання про скасування ухваленого у справі рішення суду касаційної інстанцій та передачі справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статті 253, пункту 1 частини 2 статті 258, статті 261, частини 3 статті 551 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилаються на постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, 19 березня 2014 року, 3 вересня 2014 року.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 указують на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах вищезазначених норм матеріального права.

Зокрема посилається на те, що в порушення вимог частини 2 статті 258 ЦК України поза межами строків позовної давності стягнуто пеню; безпідставно не застосовано до спірних правовідносин частину 3 статті 551 ЦК України та не зменшено розмір неустойки, що перевищує розмір збитків, безпідставно стягнута плата за обслуговування кредиту.

Одночасно ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд, посилаючись на поважність причин його пропуску, зокрема на те, що копію рішення суду касаційної інстанції отримали 31 січня 2015 року, про що свідчить довідка про відстеження пересилання поштових відправлень.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів вважає за можливе поновити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строк на звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення враховуючи поважність причин його пропуску.

Обговоривши наведені в заяві доводи та дослідивши додані до неї матеріали, колегія суддів вважає, що заява є необґрунтованою та її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Доводи заявника про невідповідність рішення суду у справі про перегляд якої подано заяву висновку Верховний Суд України про застосування частини 2 статті 258 ЦК України щодо стягнення пені є безпідставними, оскільки рішення суду відповідає висновкам зробленим Верховним Судом України у наданих постановах, пеня стягнута з відповідачів з 29 січня 2013 року по 29 січня 2014 року, тобто в межах строків позовної давності.

Надані постанови Верховного Суду України не містять будь-яких висновків щодо плати за обслуговування кредиту та застосування частини 3 статті 551 ЦК України.

Разом із тим з рішення апеляційного суду вбачається, що ця норма ним застосована, сума пені значно зменшена, що також свідчить про безпідставність доводів заяви.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4, ОСОБА_5 строк на звернення до суду із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року.

У допуску справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
Л.І. Григор'єва
В.М. Сімоненко