АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/649/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Євтушенко П. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМагди Л. Ф.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретарі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по оплаті за квартиру, вивчивши матеріали справи

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 21 жовтня 2014 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по оплаті за квартиру.

В позовній заяві вказував, що з 24 вересня 1998 р. перебував у шлюбі з відповідачкою, з 15 липня 2010 р. вони не ведуть спільного господарства, поділили майно, квартиру та кошти.

В період шлюбу вони побудували квартиру № 5, загальною площею 50,4 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 за рахунок кредиту, наданого їм Черкаським регіональним управлінням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Вказана квартира була їх спільною сумісною власністю. Рішенням Придніпровського районного суду від 5 квітня 2013 р., залишеним без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2013 р. за кожним з них було визнано право власності на ? частину цієї квартири.

Починаючи з моменту припинення шлюбних стосунків відповідачка комунальні платежі, що нараховувались на утримання квартири не сплачувала, такі витрати він ніс один, що призвело до того, що утворилася значна заборгованість з оплати послуг теплопостачання квартири.

Позивач звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачки на його користь половини суми боргу у розмірі 679 грн. 28 коп. Однак, рішенням Придніпровського районного суду від 10 лютого 2014 р. йому було відмовлено в цій частині вимог з тих підстав, що він на той час не сплатив всю суму боргу у розмірі 1358 грн. 55 коп., тому не набув право вимагати стягнення з відповідачки на свою користь половини суми боргу.

Після цього рішення суду він сплатив суму боргу з теплопостачання у розмірі 1358 грн. 55 коп., про що свідчить надана ним до позову квитанція, та звернувся до суду з позовом і просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь половину сплаченого боргу у розмірі 679 грн. 28 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 половину сплачених коштів за послуги теплопостачання за період з 15 липня 2010 р. по 17 червня 2013 р. в сумі 679,28 грн. та до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, посилалася на те, що вона стала власником квартири тільки з червня 2013 року, коли рішення Придніпровського районного суду, за яким було поділено майно між подружжям, вступило в законну силу. А в липні 2014 року квартира за адресою АДРЕСА_1 була продана нею новій дружині позивача. І в договорі купівлі-продажу вище зазначеної квартири не зазначено, що вона має заборгованість по комунальним послугам перед покупцем.

Вказувала також, що суд, в порушення норм процесуального права, не залучив в якості третьої особи нового власника квартири, та не відібрав у неї пояснення.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_5 та її адвоката, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга повинна бути відхилена виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ст. 322 цього Кодексу власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 13 Закону України від 24 червня 2004 р. № 1875-ГУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 156 ЖК України визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири). Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Оскільки Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 8 жовтня 1992 р. № 572, п. 18 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов'язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають в квартирі позивача несуть солідарні зобов'язання з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Судом в ході розгляду справи було встановлено, що сторони у 1998 р. зареєстрували шлюб і, перебуваючи у шлюбі, у 2008 р. набули право спільної сумісної власності на квартиру № 5, загальною площею 50,4 кв. м., за адресою АДРЕСА_1, що встановлено рішенням Придніпровського районного суду від 5 квітня 2013 р., яке набрало чинності 17 червня 2013 р., і вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді інших справ.

Також, вказаним рішенням суду встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами були припинені 15 липня 2010 р., а шлюб цим рішенням розірваний.

Зазначеним рішенням Придніпровського районного суду від 5 квітня 2013 р., залишеним без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2013 р., за кожним з подружжя було визнано право власності на ? частину вказаної квартири, тобто форма власності сторін по справі на квартиру змінилася із спільної сумісної власності на спільну часткову власність.

З матеріалів справи, що розглядається, вбачається, що за цією квартирою рахувався борг з оплати послуг з теплопостачання у розмірі 1358 грн. 55 коп. за період з липня 2010 р. по червень 2013 р., який погасив ОСОБА_6 у липні 2014 р., що підтверджується наданою ним квитанцією.

Зважаючи на те, у зазначений період відповідачка була співвласником вказаної квартири і повинна була нести половину витрат на послуги з теплопостачання цієї квартири, чого вона не здійснила, внаслідок чого утворився борг, який погасив позивач, колегія суддів знаходить обґрунтованим рішення суду про стягнення з відповідачки на користь позивача половини суми боргу в розмірі 679,28 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що вона стала власником квартири лише у червні 2013 р., з набранням чинності рішення суду про розділ спірної квартири, тому не повинна нести витрати по її утриманню, колегія суддів не може прийняти до уваги з тих підстав, що, як зазначалося вище, рішенням Придніпровського районного суду від 5 квітня 2013 р., залишеним без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2013 р., встановлено, що квартира належала на праві спільної сумісної власності з 1998 р. і в період з липня 2010 р. по червень 2013 р. була їх спільним сумісним майном.

Посилання апелянта на відсутність підстав для стягнення з неї половини суми боргу за послуги з теплопостачання у зв'язку з тим, що вона не проживала у зазначений період в квартирі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки власник відповідно до вимог ст. 322 ЦК України, як зазначалося вище, повинен дбати про належне йому майно незалежно від місця свого проживання та місця знаходження його майна. Тим більше, що послуга з теплопостачання розраховується не в залежності від кількості проживаючих осіб у квартирі, а нараховується на кількість опалюваних квадратних метрів квартири.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що суд стягнув суму боргу поза межами трирічного строку позовної давності. З квитанції, копія якої міститься в матеріалах справи (а. с. 5), вбачається, що ОСОБА_6 сплатив борг з теплопостачання 22 липня 2014 р., а в суд звернувся з позовом до ОСОБА_5 про стягнення половини сплаченої суми 21 жовтня 2014 р., тобто в межах строку позовної давності.

Та обставина, що відповідачка у липні 2014 р. продала належну їй частину квартири і в договорі купівлі-продажу не було зазначено про наявність у неї боргу з комунальних послуг, на яку апелянт посилається як на підставу, що спростовує висновки суду про обгрунтованість заявленого позову, не впливає на правовідносини сторін з приводу розподілу між співвласниками квартири витрат на оплату послуг з теплопостачання у період з липня 2010 р. по червень 2013 р.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Придніпровського районного суду від 10 лютого 2014 р., яким позивачу було відмовлено в частині вимог про стягнення 679,28 грн. боргу з теплопостачання квартири колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки вказаним рішенням ОСОБА_6 було відмовлено в позові з тих підстав, що він на той час не сплатив всю суму боргу у розмірі 1358 грн. 55 коп., тому не набув право вимагати стягнення з відповідачки на свою користь половини суми боргу. А з позовом про стягнення зазначеної частини суми боргу у справі, що розглядається, він звернувся після сплати суми боргу в повному об'ємі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не залучив до участі у справі співвласника квартири, нинішньої дружини позивача, що набула право власності на ? частину квартири на підставі договору купівлі-продажу, що укладений між ними у липні 2014 р., колегія суддів не приймає до уваги з тих підстав, що спір між сторонами з приводу комунальних послуг у справі, що розглядається, стосується періоду, коли нова власниця ще не набула права власності на квартиру.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного колегія суддів не знаходить підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по оплаті за квартиру залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :