пр.№ 2/464/305/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2015 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Мички Б.Р.

за участі секретаря судового засідання Дулюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про стягнення невиплаченої в повному обсязі при звільненні заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому з уточненням просить: стягнути з відповідача різницю між отриманою та належною йому зарплатою, вихідною допомогою, компенсацією за невикористану відпустку при звільнені та середнім заробітком з 3 липня 2012 р. по 30 січня 2013 р. в сумі 2954,55 грн.; стягнути з відповідача належний йому середній заробіток з 31 січня 2013 р. по 29 вересня 2014 р. в сумі 37 785,75 грн.; стягнути з відповідача належний йому середній заробіток з 31 січня 2013 р. по день винесення судового рішення, 23 червня 2015 р., що становить 16 753,20 грн.; зобовязати відповідача сплатити помісячно обовязкові податки та збори, в тому числі у пенсійний фонд. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17 квітня 2015 р. поштою отримав від відповідача на вимогу державного виконавця ДВС Оболонського РУЮ у м.Києві цінний лист з довідками про заробітну плату. Попередні довідки із свідомо неправильно нарахованою зарплатою вплинули на правильний розрахунок розміру вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 3 липня 2012 р. Відтак заборгованість по 30 січня 2013 р. становить 2954,55 грн. Частково заборгованість з заробітної плати за рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30 січня 2013 р. отримав на вимогу державного виконавця відділу ДВС Оболонського РУЮ у м.Києві 30 вересня 2014 р. Середній заробіток за період з 31 січня 2013 р. по 29 вересня 2014 р. включно має становити 37 785,75 грн. (91,05 грн. одноденна заробітна плата *415 робочих днів з вказаний період). Заробітна плата, яку він мав отримати в день звільнення в повному обсязі не виплачена до даного часу, тому заборгованість по середньому заробітку за весь час затримки з 30 вересня 2014 р. по 23 червня 2015 р. становить 16 753,20 грн.

У судове засідання позивач не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить задоволити.

Відповідач подав суду письмове заперечення згідно з якими, позов не визнає та просить в такому відмовити, оскільки рішенням Личаківського районного суду м.Львова вже стягнуто середній заробіток за час затримки виплати в належному розмірі.

У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного, з огляду на таке.

Згідно із ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За умовами ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.20, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 працював на посаді інженера-енергетика відділу технічного і господарського обслуговування Львівського відділення Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» та був звільнений із займаної посади 2 липня 2012 р. у звязку із скороченням штату, ліквідацією Львівського відділення, яке було структурним підрозділом Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут».

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30 січня 2013 р. з додатковим рішенням від 18 квітня 2013 р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 р., встановлено, у звязку із невиплатою позивачу заробітної плати в належному розмірі відповідачем порушено вимоги КЗпП України, у звязку з чим позивачу не вчасно виплачено всі суми, що належать йому від відповідача в день звільнення. Відтак з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за період часу з 3 липня 2012 р. по 30 січня 2013 р. в розмірі 10 606,08 грн.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказане передбачено ст.61 ЦПК України.

Позивач покликається на те, що суми, що повинні були бути сплачені на момент звільнення та встановлені наведеними вище судовими рішеннями, частково виплачено 30 вересня 2014 р. в процесу виконання судового рішення. Вказане відповідачем не заперечується.

Таким чином, згаданими вище рішенням суду, яке набрало законної сили, був встановлений факт порушення відповідачем вимог законодавства про працю та невиплати належних позивачу при звільненні грошових сум, тобто встановлені обставини, з якими закон повязує застосування ст.117 КЗпП України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Але встановлене зазначеним рішенням суду порушення прав позивача на отримання належних їм при звільненні сум продовжує існувати до даного моменту та є триваючим порушенням. З огляду на наведені положення суд не приймає до уваги покликання відповідача на наявність рішення суду від 30 січня 2013 р., яким стягнуто середній заробіток за період з липня 2012 р. по 30 січня 2013 р., як підставу невиплати в подальшому середнього заробітку, оскільки право працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникає не з часу постановлення судом рішення або набрання ним законної сили, а з встановленого рішенням суду часу (дати) невиконання роботодавцем обов'язку здійснити розрахунок з працівником в день звільнення. Право працівника на отримання від роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку виникає не в силу або внаслідок рішення суду, а в силу закону та внаслідок факту розірвання працівником трудового договору, припинення якого тягне за собою безумовний обов'язок роботодавця провести з працівником розрахунок в день звільнення та за невиконання якого встановлено відповідальність у вигляді обов'язку по сплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку. Оскільки належні до виплати суми при звільненні в повному обсязі не виплачено до даного часу, то позивач має право на стягнення середнього заробітку за період з 31 січня 2013 р. по 23 червня 2015 р. При цьому, тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, враховуючи невиплату всіх належних при звільненні сум до даного часу, не є пропущеним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 р. та 29.01.2014 р., які відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Згідно з розрахунком позивача середній заробіток, виходячи із середньогоденного заробітку в сумі 91,05 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31 січня 2013 р. по 29 вересня 2014 р. становить 37 785,75 грн. (91,05*415 робочих днів), а за період з 30 вересня 2014 р. по 23 червня 2015 р. (день винесення рішення судом) - 16 753,20 грн. (91,05*184 робочих дні). Загальний розмір такого складає 54 538,95 грн. Зазначений розрахунок, який здійснений позивачем відповідно до вимог законодавства про працю, відповідачем не заперечено та не спростовано, а відтак такий приймається судом до уваги та з відповідача на користь позивача слід стягнути 54 538,95 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вимога ж позивача про зобовязання відповідача сплатити помісячно обовязкові податки та збори, в тому числі у пенсійний фонд, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між отриманою та належною йому зарплатою, вихідною допомогою, компенсацією за невикористану відпустку при звільнені та середнім заробітком з 3 липня 2012 р. по 30 січня 2013 р. в сумі 2954,55 грн.

Так, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30 січня 2013 р., яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за цей же період часу в розмірі 10 606,08 грн. Крім того, стягнуто з відповідача на користь позивача 18 887,50 грн. заборгованості по заробітній платі на умовах неповного робочого тижня на 0,6 ставки за період з 5 квітня 2011 р. по 2 липня 2012 р. та сплатою з вказаної суми помісячно обовязкових податків та зборів.

При цьому, позивач вказану різницю мотивує набранням законної сили рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25 грудня 2014 р., яким відповідача зобовязано позивачу надати відповідь на заяву від 27 серпня 2014 р. та видати довідки: про його роботу на вказаному підприємстві за останній шість місяців роботи (січень-червень 2012 р.) із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати; довідку відповідно до встановленої на час роботи позивача тривалості робочого часу про нараховану помісячно заробітну плату, за період з 5 квітня 2011 р. по 2 липня 2012 р., розрахунок відпускних за червень 2011 р. та квітень 2012 р., розрахунок вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористану відпустку. Вважає, у звязку вказаним рішенням змінився розмір сум до виплати.

Водночас, у ст.361 ЦПК України передбачено, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у звязку з нововиявленими обставинами.

Відтак вимоги позивача можуть бути розглянуті в порядку перегляду рішення суду від 30 січня 2013 р. у звязку із нововиявленими обставинами та не можуть бути задоволені в позовному провадженні, в цій частині позову слід відмовити.

З огляду на наведене, позов підлягає до часткового задоволення.

Крім цього, згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

На підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України та керуючись ст.ст.10, 57-60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на користь ОСОБА_1 54 538,95 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 січня 2013 р. по 23 червня 2015 р. без урахування утримання податків і інших обов'язкових платежів з фізичних осіб.

В решта позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, у відсутності яких таке прийняте, - в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання такої рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному екземплярі.