У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» в особі Чаплинського району енергозбуту і електричних мереж про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» в особі Чаплинського району енергозбуту і електричних мереж (далі - Енергопостачальна компанія), в якому просив визнати дії енергопостачальної компанії з нарахування заборгованості за лічильником № 009864 в сумі 6 541 грн 14 коп. незаконними та зобов'язати відповідача відновити енергопостачання до будинку по АДРЕСА_1.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що після придбання 26 січня 2013 року будинку по АДРЕСА_1, уклав з відповідачем договір про постачання електроенергії від 20 липня 2013 року № 1177/012 та сплачував кошти за спожиту електроенергію. У вказаному договорі номер лічильника вказано 002987, на якому було встановлено пломбу № 30949782. У листопада 2013 року позивач поїхав до Російської Федерації та, повернувшись 18 лютого 2014 року, встановив, що лічильник змінено та встановлено його за № 009864. У подальшому відповідачем здійснено нарахування боргу за спожиту електроенергію в сумі 6 541 грн 14 коп. З указаним нарахуванням заборгованості позивач не згоден, оскільки встановлений відповідачем лічильник на зберігання не приймав, тому не повинен відповідати за жодними зобов'язаннями. Разом з цим, електроенергію у зазначеному розмірі не використовував, оскільки був відсутній за місцем свого проживання.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

30 липня 2013 року між ОСОБА_2 та Енергопостачальною компанією укладено договір про користування електричною енергією, згідно з умовами якого енергопостачальник взяв на себе зобов'язання постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності енергоустановок споживача, а споживач зобов'язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у термін, передбачений договором.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України <nau://ukr/435-15|st714>, ст. ст. 24 <nau://ukr/575/97-ВР|st24>-27 Закону України «Про електроенергетику <nau://ukr/575/97-ВР|st27>» (далі - Закон), Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 <nau://ukr/1357-99-п> (далі - Правила).

Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією.

Згідно з Правилами ці правила застосовуються для врегулювання правовідносин між споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. При цьому об'єкт споживача електричної енергії - це житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил.

Згідно з п. 11 Правил відповідальність за збереження приладів обліку, встановлених у квартирі, на інших об'єктах споживача, та пломб на них несе споживач.

Відповідно до п. 48 Правил споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладу обліку; розукомплектування та пошкодження об'єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об'єктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов'язки.

У справі, яка переглядається, позивач не згоден із нарахуванням йому заборгованості за користування електроенергією у розмірі 6 541 грн 14 коп., вважаючи, що за час його відсутності у житловому будинку відбулася зміна електролічильника та, у зв'язку з цим, незаконним відключенням від постачання електроенергії.

За правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

З наведеного вбачається, що обов'язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує обставини, які вказують на неправомірність дій відповідача та, відповідно, відсутність розміру заборгованості, а відповідач - зворотнє.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що за час його відсутності відбулася зміна лічильника без його відома працівниками Енергопостачальної компанії, а також відбулося втручання в його роботу або зміна його показників, невідповідність фактичного номеру лічильника з номером, який зазначено в договорі визначено помилково, з урахуванням п. 11 Правил щодо обов'язку збереження приладів обліку, який покладений на споживача, відповідно до ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з цим, сама по собі не згода з розміром заборгованості за електроенергію може заперечуватися та, відповідно, менший її розмір підлягає доведенню споживачем, у разі пред'явлення до нього вимог про її стягнення.

З огляду на викладене, враховуючи встановленні судами попередніх інстанцій обставини, оскаржувані рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, тому підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 26 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук