Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2-966/11
Р І Ш Е Н Н Я

21 травня 2012 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчика Р.В.

при секретарі Криштоф Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частки у спільному майні,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частки у спільному майні.

Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що нею, 4 серпня 2005 року було придбана ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1. Інша ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд 3 березня 2006 року була придбана ОСОБА_2 Після придбання ОСОБА_2 іншої ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, ним був знесений старий житловий будинок з надвірними споруди. Оскільки житловий будинок та надвірні споруди знесені, вважає,що між нею та ОСОБА_2 припинилася спільна часткова власність на домоволодіння в звязку з знищенням майна. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням подати спільну заяву до КП «ЧООБТІ» для реєстрації припинення права власності але отримала відмову. Просить визнати припиненим у неї та у ОСОБА_2 право власності на частки у спільному майні у виді домоволодіння АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд в результаті зміни правовідносин, повязаних зі знищенням будинку та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що оскільки виділ часток в натурі між співвласниками не проводився, право власності на частки у спільному майні не може бути припинено.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з договору купівлі продажу частини будинку від 4 серпня 2005 року, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд що знаходиться по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці розміром 1758 кв.м.. На земельній ділянці розташовано житловий будинок з прибудовою, погріб, вбиральня, огорожа, замощення.

Як вбачається з договору купівлі продажу частини будинку від 3 березня 2006 року, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд що знаходиться по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці розміром 1831 кв.м.. На земельній ділянці розташовано житловий будинок з прибудовою, погріб, вбиральня, огорожа, замощення.

Згідно довідки КП «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» №1177 від 14 травня 2012 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано:

- ОСОБА_2, частка ?, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом 3 березня 2006 року. Житловий будинок з надвірними спорудами знесено, на місці будинку самочинно побудовано житловий будинок ОСОБА_2

- ОСОБА_1, частка ?,на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом 4 серпня 2005 року. Житловий будинок з надвірними спорудами знесено, на місці будинку самочинно побудовано житловий будинок ОСОБА_2

Відповідно до ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, який належить сторонам на праві спільної часткової власності знесено, суд не може визнати самовільне знесення житлового будинку з надвірними спорудами знищенням майна, оскільки в розумінні ст. 349 ЦК України, знищення майна може бути результатом дій як власника та і інших осіб. Зокрема, це може бути таке використання майна, внаслідок якого воно повністю і назавжди втрачає свої властивості, індивідуальні ознаки тощо. Знищення майна може статися і незалежно від волі власника (наприклад, у результаті випадку, непереборної сили, неправомірних дій інших осіб). Наслідком знищення майна є припинення права власності в особи без виникнення його в будь-яких інших осіб.

Крім того, відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 15 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, згідно ч.ч.1,2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст. 349 ЦК України, у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.2 ст. Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 15 цього Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно п. 1.2 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року, для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1., а відповідно п.2.2 положення, заява про державну реєстрацію прав подається реєстратору того БТІ, яке здійснює свою діяльність відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій розташований об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації.

До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе(уть)

заявник (заявники).

Позивачкою не надано доказів її звернення в державний орган Комунальне підприємство «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентраизації», до компетенції якого входить вирішення питання про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право позивачки, яке порушене.

Те, що позивачка не зверталася до КП «ЧООБТІ» з заявою про припинення права власності, яка б відповідала вимогам Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно підтвердив в судовому засіданні і її представник.

Відмова ОСОБА_2 у спільному зверненні до КП «ЧООБТІ» з заявою про державну реєстрацію прав не є першкодою ОСОБА_1 для подачі відповідної заяви самостійно.

Крім того, правовідносини щодо спільної часткової власності регулюються главою 26 Цивільного кодексу України.

Припинення права на частку у спільному майні можливе за вимогою інших співвласників в разі якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї ( ст. 365 ЦК України) або в разі поділу майна, що є у спільній частковій власності (ст.367 ЦК України).

З такими вимогами позивачка до суду не зверталася.

Інші підставі припинення права власності на частки у спільному майні ЦК не передбачені.

Крім того, позивачка просить визнати припиненим у ОСОБА_2 право власності на частки у спільному майні у виді домоволодіння АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд., хоча сам ОСОБА_2 таку вимогу перед судом не ставить, а відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

На підставі наведеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 182, 321, 349, 365 ЦК України, ст.ст. 2,15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», керуючись ст.ст. 10, 14, 212, 213, 294, 295 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частки у спільному майні відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий: Р. В. Демчик