Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 2-3590/11 Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/778/4819/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В листопаді 2011 року банк уточнив позовні вимоги та зазначив, що 09 лютого 2006 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №ZPS0GK48520301, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у розмірі 182310 грн., з яких 154500 грн. на придбання нерухомості та 27810 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 09.02.2026 р.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору відповідач зобов'язана в період з 9 по 16 число кожного місяця виплачувати банку кошти в сумі 2568,91 грн. для погашення заборгованості за кредитом, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії.

Згідно п.3.2 договору, при порушенні відповідачем зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3. кредитного договору, відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Згідно з п, 4.1 кредитного договору відповідач за порушення термінів оплати відсотків зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу.

Зобов'язання за вказаним кредитним договором були забезпечені договором іпотеки № 55, згідно якого ОСОБА_3 надала в іпотеку квартиру №7, загальною площею 31,91 кв.м., житловою площею 15,0 кв.м., розташовану за адресою м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, буд 9-а.

Відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 19.08.2011р. має заборгованість в сумі 52562,90 грн., яка складається: з заборгованості за тілом кредиту у сумі 18709,34 грн., заборгованості за відсотками в сумі 18177,14 грн. та пені в сумі 15676,42 грн.

На підставі зазначеного просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №ZPS0GK48520301 від 09 лютого 2006 року в розмірі 52562,90 грн., судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшило позовні вимоги та зазначило, що станом на 03.02.2015 року заборгованість відповідача становить 84526,11 грн. та складається з:

- 21026,84 грн. заборгованість за кредитом;

- 42659,83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 20839,44 грн. заборгованість по пені за період з 07.02.2014 р. по 03.02.2015 р.

На підставі зазначеного остаточно просило стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZPS0GK48520301 від 09 лютого 2006 року в розмірі 84526,11 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 845,26 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на помилковість висновку суду щодо застосування позовної давності, доведеність позовних вимог,наявність невиконаного зобовязання по поверненню кредиту в повному обсязі, дію договорів страхування, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, стягнути з ОСОБА_3 на користь банку судовий збір за подання апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_3 із підстав, передбачених частиною четвертою статті 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду є неприйнятними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 531 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ZPS0GK48520301, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у розмірі 182310 грн., з яких 154500 грн. на придбання нерухомості та 27810 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 09.02.2026 р.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору відповідач зобов'язана в період з 9 по 16 число кожного місяця виплачувати банку кошти в сумі 2568,91 грн. для погашення заборгованості за кредитом, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії.

Судом встановлено, і це не оспорюється відповідачем, виконання банком зобовязання за договором щодо видачі кредиту в сумі 154500 грн.

Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступала іпотека квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_3 ( а.с. 12 т.1).

Згідно з ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідачка допустила порушення строку внесення щомісячних платежів в червні 2006 р., в липні 2006 року, в серпні та у вересні 2006 року платежі були внесені не в повному розмірі та з порушенням строку.

За згодою ПАТ КБ «ПриватБанк» іпотечна квартира була продана ОСОБА_3 і 28.12.2006 року виручені кошти в сумі 150 509,18 грн. були внесені на погашення простроченої та поточної заборгованості ( а.с.50,51 т.1 ).

Розподіл коштів банк здійснював з 28.12.2006 р. по 09.01.2007 р.

З урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, на підставі доказів, зокрема, умов кредитного договору, договору іпотеки, розрахунків банку, прибуткових касових ордерів, меморіальних ордерів, висновків призначеної судом експертизи, яким оцінка дана з дотриманням вимог ст.212 ЦПК України, застосувавши ст.534 ЦК України, суд обґрунтовано дійшов висновку, що станом на 10.01.2007 року за кредитним договором непогашеним залишилося сума 10821,72 грн. Після внесення зазначеної суми будь-які платежі відповідачкою не вносилися.

Отже, суд обґрунтовано визначив, що 09.01.2007 року банк, здійснивши розподіл проведеного платежу, дізнався про недостатність суми, і 10.07.2007 р. відповідно до ст.261 ЦК України розпочався перебіг позовної давності.

З позовом банк звернувся до суду 22.09.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а 28.11.2011 р. подав позовну заяву про стягнення заборгованості.

Таким чином, враховуючи п.1 ст.261 ЦК України, ст.267, ст.257 ЦК України суд правильно встановив, що позов предявлено після спливу позовної давності щодо вимог про стягнення суми заборгованості.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається,що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Заяву про поновлення строку банк не подавав. Відповідачка подала заяву і просила застосувати позовну давність до позовних вимог банку (а.с. 86-87).

Доводи апеляційної скарги про те, що внесена позивачкою загальна сума перевищувала щомісячні платежі в 59 разів, а тому прострочка наступила 17.03.2009 р. і з цієї дати починається перебіг позовної давності, є неприйнятними.

Після внесення суми на дострокове погашення кредиту змінився строк виконання зобов'язання за кредитним договором та порядок обчислення заборгованості, зазначені дії були вчинені за згодою банку, залишок 10821,72 грн., який утворився через недостатність коштів для виконання грошового зобовязання у повному обсязі, є зобов'язанням позивачки перед відповідачем у розумінні ст.610 ЦК України, сторонами не обумовлювалося його виконання після 17.03.2009 р. в порядку сплати щомісячними платежами у період з 9 по 16 число кожного місяця.

Відповідно до частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Доводи про здійснення платежу і визнання боргу відповідачкою банк не підтвердив будь-якими доказами, які він мав надати у відповідності до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України. Здійснене банком списання 16.07.2010 р. коштів у сумі 915,58 грн. з миттєвої картки для соціальних виплат після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій боржником, а не банком, і до спливу позовної давності.

Доводи банку про здійснення з 08.02.2007 р. по 08.02.2014 р. платежів за договором особистого страхування та договору страхування предмету іпотеки та включення суми 8034 грн. в заборгованість відповідачки за кредитом були предметом перевірки та оцінки суду і суд обґрунтовано їх визнав неприйнятними та навів у рішенні відповідно до вимог ст.ст.213,214 ЦПК України відповідне обґрунтування.

Згідно зі ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Договори були укладені на 1 рік, зі строком дії з 09.02.2006 р. по 09.02.2007 р. Перший страховий платіж не був внесений ( а.с.153,154,155 т.1, 227-237). Отже, доводи апеляційної скарги про пролонгацію договорів є такими, що не відповідають вимогам закону і обставинам справи.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: