У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Григоренка М.П., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

з участю представника позивача- Ковальчука М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду від 27 лютого 2015 року, на додаткове рішення Сарненського районного суду від 27 лютого 2015 року та апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Сарненського районного суду від 27 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду від 27 лютого 2015 року вказаний позов задоволено частково: стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 30820, 97 грн. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30 000грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 358,20 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Сарненського районного суду від 27 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1000,80 грн. відшкодування судових витрат. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 948,80 грн. у відшкодування судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди в сумі 30 000 грн. та відповідного розподілу судових витрат, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та пояснює, що після ДТП неодноразово і в різних сумах передавав грошові кошти позивачу на перше його прохання, жодного разу не відмовивши. Зазначає, що при цьому добровільно відшкодував потерпілому 26 000 грн., які підтверджені документально, та 3 000 грн. відразу після ДТП передав його дружині. Стверджує: оскільки його цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу застрахована, то заподіяну здоровю позивача шкоду повинна нести страхова компанія, на суму 100 000 грн.. Звертає увагу на несправедливість оскаржуваного рішення з огляду на те, що фактично йому необхідно подвійно сплачувати відшкодування. Погоджується сплатити моральну шкоду в тому ж розмірі, що й страхова компанія, а саме 5 000 грн.. З наведених підстав, просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з нього на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та здійснити перерозподіл судових витрат відповідно до цієї суми, в решті рішення суду залишити без змін.

У своїй апеляційній скарзі ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» вказує на невідповідність висновків оскаржуваного рішення фактичним обставинам справи та

_____________________________________________________________________________________________________________________

Справа 572/5137/14-ц Головуючий у 1 інстанції Власик Н.М.

Провадження № 22-ц 787/998/2015 Доповідач Ковальчук Н.М.

порушенням норм матеріального права, оскільки не використано спеціальну норму, яка регулює порядок відшкодування шкоди у разі фізичного знищення транспортного засобу ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і при цьому стягнуто на користь позивача і повну вартість автомобіля, і сам пошкоджений автомобіль залишено у його власності. Стверджує, що у звязку з неправильним застосуванням значення середньої вартості автомобіля автотоварознавцем ОСОБА_5 стало причиною значного завищення ринкової вартості автомобіля позивача, зазначеної у Висновку № 013/239. Належним автотоварознавчим дослідженням вважає аварійний сертифікат № 09/12/13, згідно даних якого ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплатило страхове відшкодування в повному обсязі. Заперечує проти стягнення морального відшкодування, оскільки вищезазначеним Законом передбачено відшкодування потерпілому, який зазнав ушкодження здоровя під час ДТП, моральної шкоди у розмірі 5% страхової виплати, що у даному випадку складає 1300 грн., а не 5 000 грн., як визначив суд першої інстанції. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 в позові до «Українська транспортна страхова компанія».

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» страхового відшкодування в розмірі 30 820,97 грн, суд першої інстанції, керуючись ст.979 ЦК України, ст.22,29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(у редакції, яка була чинною на час настання страхового випадку), прийшов до правильного висновку, що відшкодуванню підлягає вартість пошкодженого автомобіля до ДТП, яку визначено відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження № 013/239 від 26.05.2013 року з врахуванням частково відшкодованої суми в розмірі 8341,82грн.

Вирішуючи спір щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів встановив, що з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля, яким керував позивач, та автомобіля під керуванням відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивачу завдані тілесні ушкодження середньої ступені важкості, з врахуванням ступені тяжкості фізичних, душевних страждань позивача, їх довго тривалості правильно визначив розмір моральної шкоди 35 000 гривень, з яких 5 000 гривень в межах ліміту стягнув із страховика, а решту - з винної особи.

На підтвердження даного висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Судом встановлено, що 10 березня 2013 року біля 15 години 45 хвилин на 241 кілометрі автодороги ЯгодинКовельКиїв водій автомобіля «Фольксваген Т-5», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2 в порушення вимог п. 10.1, 11.2 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Вироком Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_2 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України, встановлено його вину у заподіянні ОСОБА_3 майнової та моральної шкоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві були завдані тілесні ушкодження які, згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження отримала також і його малолітня дочка ОСОБА_4 та пасажир ОСОБА_6.

У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач ОСОБА_3 з 10 березня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в лікувальних закладах м. Олевська Житомирської області та м. Сарн Рівненської області, переніс ряд хірургічних операцій, а також реабілітаційне лікування в Корецькій обласній лікарні. В даний час має третю групу інвалідності.

Витрати на лікування позивача відшкодовані ОСОБА_2

Окрім того, в результаті вищезазначеної ДТП автомобіль НОМЕР_3, зазнав пошкоджень. Згідно висновку № 013/239 експертного автотоварознавчого дослідження від 26 травня 2013 року, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП, станом на час його ушкодження, складає 39 078 грн. 97 коп.

Згідно ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі Закону), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно визначив суму страхового відшкодування у відповідності до висновку № 013/239 експертного автотоварознавчого дослідження від 26 травня 2013 року.

Що стосується посилань апеляційної скарги ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на те, що суду до уваги слід було взяти Аварійний сертифікат № 09/12/13 про оцінку вартості аварійного пошкодження колісного транспортного засобу, де зазначено, що ринкова вартість автомобіля до ДТП складала 17 331,86 грн, а вартість аварійно пошкодженого автомобіля складає 8 990,04 грн., то на думку колегії суддів такі доводи не узгоджуються з вимогами Закону.

Згідно з п. 34.3 ст. 34 Закону в разі, якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Не заперечуючи в обізнаності про настання страхового випадку, представником страховика складено акт про оцінку майна 29 листопада 2013 року.

В своїй апеляційній скарзі страховик доводить, що суд не взяв до уваги фізичне знищення автомобіля.

На думку колегії дані доводи також не спростовують висновків суду першої інстанції. Згідно із ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції, яка діяла на час ДТП - 16 грудня 2013 року, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В експертному дослідженні № 013/239 від 26.05.2013 року зазначено, що кузов досліджуваного автомобіля до ремонту не приймається, тобто підлягає заміні, однак знятий з виробництва і у вільний продаж не поступає. З цих причин автомобіль відновити неможливо, а тому за висновками експерта товарознавця відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля дорівнює його ринковій вартості.

Заперечуючи проти позову, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» долучено Аварійний сертифікат № 09/12/13 від 29.11.2013 року, яким доводи апеляційної скарги про фізично знищення пошкодженого автомобіль спростовуються.

ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», оцінивши пошкоджений транспортний засіб позивача, та отримавши авто товарознавче дослідження від 29 листопада 2013 року, яке суперечить авто товарознавчому дослідженню від 26 травня 2013 року № 013/239, не скористалось своїм правом заявити клопотання про проведення судової експертизи з метою усунення розбіжностей.

Не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги ОСОБА_2

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві були завдані тілесні ушкодження у вигляді: чисельних саден обличчя, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу мозку, саден кінцівок, відкритого перелому правого наколінника зі зміщенням, закритого уламкового перелому нижньої третини правої стегнової кістки із зміщенням, які супроводжувалися травматичним шоком І-ІІ ступеня, і які, згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження отримала також і його малолітня дочка ОСОБА_4 та пасажир ОСОБА_6.

Матеріалами справи доведено, що у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач ОСОБА_3 тривалий час перебував у різних лікувальних закладах Житомирської області та Рівненської області, переніс ряд хірургічних операцій. Наслідком травми є інвалідність третьої групи.

Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування відповідає характеру й обсягу заподіяних потерпілому страждань, зумовлених тілесними ушкодженнями, спричиненими внаслідок ДТП, тяжкості вимушених змін у її житті, часу й зусиллям, необхідним для відновлення попереднього стану, ґрунтується на принципах виваженості, розумності і справедливості та роз'ясненнях, які містяться в п. п. 5, 9, 10, 17-1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 27 лютого 2015 року та додаткове рішення Сарненського районного суду від 27 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді : підпис ОСОБА_7 підпис ОСОБА_8

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_1