Справа № 913/738/2012
Провадження № 22-ц/779/426/2015
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: відповідача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 про знесення самовільно збудованої господарської будівлі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Рожнятівського районного суду від 22 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Рожнятівського районного суду від 21 вересня 2012 року позов інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області задоволено. Ухвалено знести самочинно збудовану господарську будівлю по АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Рожнятівського районного суду від 22 грудня 2014 року доповнено рішення Рожнятівського районного суду від 21 вересня 2012 року вказівкою про суб'єкта виконання знесення самочинно збудованої будівлі. Зобов'язано ОСОБА_2 знести самовільно збудовану господарську будівлю по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що відповідно до ст. 220 ЦПК України суд може ухвалити додаткове рішення тільки стосовно позовної вимоги, з приводу якої не ухвалено рішення. Суд не врахував, що в позовній заяві від 01.03.2012 року вказано одну позовну вимогу - знести самовільно збудовану господарську будівлю, а у двох інших заявах, поданих понад рік після набрання рішенням законної сили, сформульовано нову вимогу - зобов'язати ОСОБА_2 знести таку будівлю. На порушення ст. 31 ЦПК України позивачем було незаконно змінено предмет та підставу позову, що призвело до прийняття необґрунтованого додаткового рішення. Крім того, суд згідно ст. 220 ЦПК України міг ухвалити додаткове рішення тільки стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої не ухвалено рішення. Однак у позовній заяві не було зазначено такої вимоги як «зобов'язати ОСОБА_2 знести самовільно збудовану господарську будівлю», а твердження суду, що ця вимога є способом захисту права, помилкове, оскільки така вимога являє собою зміст позову і повинна бути вказана в позовній заяві. Тому просив оскаржуване додаткове рішення скасувати.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 і його представник апеляційну скаргу підтримали. Представник інспекції Держархбудконтролю, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Перелік обставин, що дають підстави для ухвалення додаткового рішення, що наведений в ст. 220 ЦПК України є вичерпним.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 4 "Про судове рішення у цивільній справі", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким знести самочинно збудовану господарську будівлю по АДРЕСА_1. Заявлену вимогу, викладену в позовній заяві, судом розглянуто і по ній ухвалено рішення з дотриманням принципу диспозитивності та вимог ст. 119 ЦПК України, у відповідності до ст. ст. 11, 31, 215 цього Кодексу.

Однак, як видно із заяви про ухвалення додаткового рішення, інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області фактично заявила нові позовні вимоги зобов'язального характеру, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції і шляхом ухвалення додаткового рішення вирішуватися не можуть.

Причиною подання заяви про ухвалення додаткового рішення стало те, що 31.05.2013 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Рожнятівського районного управління юстиції винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що у виконавчому документі не визначено, ким особисто повинні бути вчинені дії щодо знесення самовільно збудованої господарської будівлі.

На порушення вимог ст. 31 ЦПК України, після ухвалення рішення Рожнятівського районного суду від 21 вересня 2012 року, інспекція Держархбудконтролю 03.06.2014 року подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила уточнити суб'єкта виконання знесення самочинно збудованої будівлі по АДРЕСА_1 - на відповідача ОСОБА_2

З резолютивної частини оскаржуваного додаткового рішення вбачається, що суд доповнив рішення Рожнятівського районного суду від 21 вересня 2012 року новою вимогою зобов'язального характеру, а саме: зобов'язав ОСОБА_2 знести вказану вище самовільно збудовану господарську будівлю, в той час, як в позовній заяві та у судовому рішенні від 21 вересня 2012 року визначено спосіб захисту - відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто знести самочинно збудовану господарську будівлю по АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції при розгляді справи по суті у відповідності до вимог ст. 31 ЦПК України мав можливість визначити спосіб захисту права, передбачений ч. 7 ст. 376 ЦК України, зобов'язавши ОСОБА_2 знести об'єкт самочинного будівництва.

Однак у обраний судом спосіб - шляхом ухвалення додаткового рішення суд не вправі доповнювати постановлене рішення, оскільки додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновок про покладення на відповідача обов'язку, про який не було заявлено вимоги.

Відповідно до положень ст. 217 ЦПК України суд, ухваливши рішення, при наявності відповідних підстав міг визначити порядок його виконання.

Задовольнивши заяву інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 220 ЦПК України змінив резолютивну частину свого рішення шляхом її доповнення окремим абзацом, зобов'язуючи відповідача знести самочинне будівництво, чим фактично вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялись, вони не були предметом обговорення під час судового розгляду і не можуть бути задоволенні додатковим рішенням. Таким чином, суд фактично виніс нове рішення.

У зв'язку з вищевикладеним колегія суддів приходить до висновку, що обставин, визначених ст. 220 ЦПК України, при розгляді справи встановлено не було, тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткове рішення Рожнятівського районного суду від 22 грудня 2014 року скасувати.

В ухваленні додаткового рішення у справі за позовом інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 про знесення самовільно збудованої господарської будівлі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.