Справа № 308/3029/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Власова С. О.

з участю секретаря - Чучки Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року по справі за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 323 039, 27 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитом звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на квартиру відстрочено до закінчення дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погоджуючись з цим рішенням відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вказує на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Апелянт зазначає, що умови договору є несправедливими в частині надання кредиту в іноземній валюті, не відповідають вимогам Закону «Про захист прав споживачів» щодо надання повної інформації про умови кредитування, не вжито всіх можливих заходів для врегулювання проблемних питань укладеного кредитного договору.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи слідує, що 20 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на суму в 20 000 доларів США під 12, 5 % річних строком до 19 червня 2023 року (а.с.6-15).

Виконання зобов'язань за цим кредитним договором було забезпечено іпотечним договором від 20 червня 2008 року № 194/Zфкіп-08, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.16-19).

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 8 квітня 2008 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань. За умовами цього договору перший передав, а другий прийняв права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.37-41)..

Своїх зобов'язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість станом на 16 квітня 2014 року в розмірі 323 039, 27 грн., в тому числі:

· 213 832, 06 грн. (18 231, 31 доларів США) по тілу кредиту;

· 106 657, 23 грн. (9093, 59 доларів США) по відсотках;

· 2549, 97 грн. комісія за ведення кредиту.

·

З них, прострочена заборгованість:

· 71 781, 89 грн. (6120, 12 доларів США) по тілу кредиту;

· 99 261, 03 грн. (8462, 99 доларів США) по відсотках;

· 2314, 47 грн. комісія.

·

Про наявність заборгованості та необхідність її погасити відповідач та іпотекодавці повідомлялися, про що свідчать відповідні листи (а.с.32-36).

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що зобов'язання належним чином не виконано. Зобов'язання було забезпечено іпотекою, предметом якої є квартира АДРЕСА_1, а отже місцевий суд обґрунтовано звернув стягнення на цей предмет іпотеки.

Відповідно до змісту Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону «Про заставу» та/ або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно: загальна площе такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Цим Законом встановлено особливий механізм та порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до статті 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону, а не відмовляти у позові.

Таким чином, правильно суд першої інстанції відстрочив виконання рішення суду в частині звернення стягнення на квартиру, оскільки відповідно до Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є всі передумови для цього, зокрема квартира використовується як постійне місце проживання, у позичальника немає іншого житла, при цьому загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м.

Що стосується доводів апелянта щодо несправедливості умов договору в частині надання кредиту в іноземній валюті, не відповідності цих умов вимогам Закону «Про захист прав споживачів», то колегія констатує, що апелянт не оспорював у даній судовій справі дійсність вказаних умов і відповідне судове рішення, яке б набрало законної сили, у матеріалах справи відсутнє.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає, а доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не спростовують висновків місцевого суду.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, статтями 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ____________

Судді ____________

____________