АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/512/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Заїки В.М.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2015 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2015 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» (далі - ТОВ «Агроальянс») про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 зазначив, що з 1 грудня 2009 року до 1 листопада 2012 року він працював у ТОВ «Агроальянс» на посаді виконроба. Наказом № 111 від 1 листопада 2012 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Починаючи з липня 2012 року ТОВ «Агроальянс» не виплачувало йому заробітну плату, а при звільненні підприємство не провело з позивачем розрахунку, внаслідок чого він зазнав душевних страждань.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Агроальянс» на свою користь 17159 грн. 32 коп. заробітної плати за липень-листопад 2012 року та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, 83436 грн. 64 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 листопада 2012 року по день фактичного розрахунку, 1000 грн. моральної шкоди, 984 грн. витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Агроальянс» на користь ОСОБА_1 17159 грн. 14 коп. заборгованості по заробітній платі, 83436 грн. 64 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 500 грн. моральної шкоди, 984 грн. витрат з оплати судової експертизи, а всього - 102079 грн. 78 коп. Стягнуто з ТОВ «Агроальянс» на користь держави 1020 грн. 79 коп. судового збору.

Додатковим рішенням від 23 січня 2015 року рішення суду в частині стягнення заробітної плати за липень 2012 року в сумі 3720 грн. 99 коп. допущено до негайного виконання.

Суд виходив з того, що в день звільнення позивача з роботи ТОВ «Агроальянс» не виплатило йому заробітної плати, внаслідок чого з підприємства на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а порушення трудових прав позивача призвело до його моральних страждань.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агроальянс» просить скасувати основне та додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Представник ТОВ «Агроальянс», який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. Повідомлені представником ТОВ «Агроальянс» причини неявки до суду (перебування директора товариства у відрядженні) не є поважними, тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 1 грудня 2009 року до 1 листопада 2012 року ОСОБА_1 працював у ТОВ «Агроальянс» на посаді виконроба.

Наказом № 111 від 1 листопада 2012 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з виплатою грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 32 дні.

ОСОБА_1 працював у день звільнення, однак ТОВ «Агроальянс» не виплатило йому 17159 грн. 14 коп. заробітної плати за липень-листопад 2012 року та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

В силу ч.1 ст. 83 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних відносин) у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

З положень ч. 1 ст. 47 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Предметом даного спору є заробітна плата ОСОБА_1

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що ТОВ «Агроальянс» не виплатило йому заробітної плати за період з липня до листопада 2012 року та не провело з ним розрахунку при звільненні, а відомості на виплату грошей, у яких містяться його підписи про одержання готівки, сфальсифіковані відповідачем.

В силу ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до ч. 1 ст. 58, ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як передбачено п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320), у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Враховуючи характер спору, підтвердженням того, що ОСОБА_1 були виплачені належні йому від ТОВ «Агроальянс» суми заробітної плати можуть слугувати лише письмові докази - видаткові касові ордери або видаткові відомості про одержання позивачем готівки в касі з підписом останнього.

Ці документи знаходяться у відповідача, тому саме на нього має бути покладений обов'язок по доказуванню зазначених обставин справи.

На підтвердження виплати ТОВ «Агроальянс» позивачеві заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку підприємство подало суду відомості на виплату грошей за липень-листопад 2012 року (а.с. 49-53, 56-58, 60-65, 67-74).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 4618/4619/14-26 від 11 грудня 2014 року (а.с. 102-109) досліджувані підписи від імені ОСОБА_1 у відомостях на виплату грошей за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2012 року виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів, ці підписи виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

Показання в суді свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і письмові докази: матеріали кримінального провадження (а.с. 44-48, 147-152, 171, 174), прибуткові касові ордери про одержання ТОВ «Агроальянс» у банку готівки для виплати працівникам заробітної плати (а.с. 59, 66); наказ № 44 від 29 серпня 2011 року про покладення на ОСОБА_1 обов'язків виплати працівникам заробітної плати; доповідні працівників підприємства про одержання ними заробітної плати з рук виконроба ОСОБА_1 (а.с. 167-169), - достовірно не вказують на виплату ТОВ «Агроальянс» позивачеві заробітної плати.

Свідок ОСОБА_6 як директор ТОВ «Агроальянс» є зацікавленою особою у справі, тому його показання про виплату позивачеві заборгованості по заробітній платі та розрахунку при звільненні не можуть бути взяті судом до уваги.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно виходив того, що ТОВ «Агроальянс» не виплатило позивачеві заробітної плати за липень-листопад 2012 року та не провело з ОСОБА_1 розрахунок при звільненні, тому з відповідача на користь останнього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а порушення трудових прав позивача призвело до його моральних страждань.

Посилання ТОВ «Агроальянс» на необ'єктивну оцінку судом доказів у справі є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду.

Розміри заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди правомірно обчислені судом з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Між сторонами не існує спору щодо розміру належних звільненому працівникові сум, а при додаванні щомісячних складових заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 припустився арифметичної помилки у позові. За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України не має.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості.

Посилання ТОВ «Агроальянс» на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на законі.

Згідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (справа № 1-5/2012), в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

На час ухвалення судом рішення у справі ТОВ «Агроальянс» не розрахувалося з ОСОБА_1, тому суд першої інстанції правильно керувався тим, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2015 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Порозова І.Ю.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 55