Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/1573/15-ц
Провадження № 2/644/1042/15
РІШЕННЯ

іменем України

17 червня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Шевченка С.В., за участю секретаря Костіна О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистої приватної власності та розподіл майна подружжя,

в с т а н о в и в:

20.02.2015 року позивач подав в суд позов, в якому просив визнати за ним, в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що спірна квартира була придбана в період шлюбу з ОСОБА_2 за спільні кошти, відтак є спільним сумісним майном подружжя, яке належить їм в рівних частках.

Відповідач проти позову заперечувала. Подала зустрічний позов, в якому просила визнати право особистої приватної власності на ? частини квартири АДРЕСА_1, а на решту ? частини право спільної сумісної власності з ОСОБА_1, яку розділити в такому порядку: за нею визнати право власності на 3/16 частки, за колишнім чоловіком на 1/16 частку.

В обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що ? частини спірної квартири були придбані за її власні кошти, отримані в 2011 році в дар від батьків та сестри в сумі 186 000 грн. Решта грошей, витрачена на придбання житла, це кошти спільні з ОСОБА_2. Крім того, позивача зазначала, що оскільки з нею проживає дитина, батьком якої є відповідач за зустрічним позовом, яка страждає на ряд хронічних захворювань і потребує постійного лікування, а аліменти ОСОБА_2 не сплачує, її частка у праві власності на квартиру має бути збільшена, відтак спільну з відповідачем ? частку треба розподілити таким чином: за нею треба визнати право власності на 3/16 частки квартири, а за відповідачем на 1/16 в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в зустрічному слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26.07.2003 року по 23.12.2014 року. У вказаний період, 08.03.2004 року у подружжя народилась дитина ОСОБА_3. 12.08.2011 року ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

У відповідності до ст.ст.70, 71 СК України у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 168 000 грн., з 248 000 грн., які були сплачені за придбання спірної квартири, належали їй на праві особистої приватної власності. Суд не може прийняти договір дарування грошових коштів, укладений у простій письмовій формі між ОСОБА_2 та її сестрою і батьками на суму 168 000 грн., як допустимий доказ, оскільки даний договір мав бути нотаріально посвідчений, як того вимагає цивільне законодавство України, відтак і показання свідків - батьків позивача за зустрічним позовом, не можуть бути належним доказом на підтвердження передачі останній грошових коштів в дар.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що в своїх показаннях суду батьки ОСОБА_2 зазначали, що гроші надавали своїй дочці для придбання житла для її сімї, отже, навіть якщо припустити факт часткової фінансової участі родичів ОСОБА_4 у придбанні спірного житла, то така допомога була спрямована на придбання житла для родини ОСОБА_4, а не як дарунок в особисту приватну власність дочки.

Не надано суду доказів і на підтвердження вимоги ОСОБА_4 в частині збільшення її частки у спільному майні подружжя через проживання з нею дитини, яка потребує лікування.

Законодавцем встановлено, що частка в спільному майні може бути збільшена тому з подружжя, з яким проживає дитина, за умови, що розмір аліментів, які вони отримують, недостатній для забезпечення потреб дитини.

Судом було встановлено, що з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина, який проживає з матірю, стягнуті і утримуються, про що свідчать копії довідок з ТОВ «Жилсервіс Плюс» та ТОВ «ЖЕУ-7», однак даних, що їх розміру недостатньо для задоволення потреб дитини, позивачем не надано, є лише відомості про наявність у ОСОБА_3 захворювання, а цих обставин замало для прийняття судом обґрунтованого рішення про збільшення ОСОБА_3 частки у праві власності на спірну квартиру.

Також суд звертає увагу, що витребування з органів, які контролюють доходи громадян, інформації про обсяг отримуваного одним з подружжя доходів, не є способом зясування джерела придбання спірного майна, як на цьому наголошувалось представником ОСОБА_3.

Законодавство, яке регулює шлюбно-сімейні правовідносини, презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності в рівних частках незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. При цьому законодавець встановлює можливість довести право особистої приватної власності на частку чи на все майно в цілому, яке було придбане в шлюбі, але шляхом доказування походження коштів, використаних на його придбання тим з подружжя, який претендує на збільшення частки, а не шляхом доказування відсутності фінансової можливості (джерела доходу) у іншого з подружжя для придбання майна.

Встановлення наявності джерел отримання доходу у одного з подружжя має сенс у випадку заявлення вимог про відступлення від засад рівності часток співвласників, якщо один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, а на вказану обставину, як підставу збільшення частки у спірному майні, ОСОБА_4 в зустрічному позові не посилалася.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 61, 88, 209, 212 ЦПК України, ст. 60, 70, 71 СК України, суд

в и р і ш и в:

Первісний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1240 грн. судових витрат.

В зустрічному позові ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його постановлення апеляційної скарги.

Суддя С.В. Шевченко