Справа № 760/3437/15-ц
Провадження № 2-2721/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

18.02.2015 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачкою ОСОБА_2, визначити місце проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишивши його на утриманні та вихованні позивача за адресою АДРЕСА_1

Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач посилається на те, що протягом останнього року життя між ним та відповідачкою поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Він та відповідачка мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю.

Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачка самоухилилась від виховання дитини та здійснення догляду за нею, з моменту закінчення у відповідачки відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами догляд за дитиною здіснює позивач. Він має змогу забезпечити дитину всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров'я дитини, його розвитком, виховує та піклується про сина.

19.03.2015 відповідачка, заперечуючи проти первісного позову, пред`явила до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 в якому просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем ОСОБА_1, відновивши дошлюбне прізвище - ОСОБА_2, а також, визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, стягнути з позивача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 щомісяця в розмірі 2 000,00 грн..

Обгрунтовуючи вимоги зустрічної позовної заяви, зазначає, що у шлюбі з відповідачем перебуває майже десять років. Протягом останнього року їх сімейне життя супроводжують конфліктні ситуації, сварки, через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на життя та сімейні обов'язки. З жовтня 2014 року сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, подружні стосунки не підтримують. Вважає, що примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, 2011 р.н. Відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні сім'ї і, як наслідок, увесь тягар матеріального забезпечення лежить на її плечах.

Щодо вимог про визначення місця проживання дитини зазначає, що їх спільний син є малолітнім, а тому перебуває у тісному психологічному зв'язку із матір`ю. Вона офіційно працевлаштована, оплачує дошкільний навчальний заклад, який відвідує малолітня дитина, забезпечує всі необхідні передумови для його духовного та фізичного розвитку.

Щодо вимог про стягнення аліментів вказує, що позивач ніде не працює та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зважаючи на те, що позивач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали вимоги за первісним позовом в частині розірвання шлюбу. Щодо вимог про визначення місця проживання дитини з позивачем, то в цій частині позивач свої вимоги не підтримав, визнавши при цьому вимоги відповідачки за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з нею.

Щодо вимог відповідачки за зустрічним позовом про стягнення аліментів то в цій частині позивач проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, надав суду довідку з місця роботи на підтвердження свого офіційного працевлаштування та отримання ним регулярного доходу. У зв'язку з цим, посилаючись на те, що його дохід є незначним, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Відповідачка та її представник в судовому засіданні вимоги за первісним позовом визнали частково, в частині розірвання шлюбу. Щодо вимог про визначення місця проживання дитини з позивачем заперечували, підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації вимоги про розірвання за шлюбу за первісним та зустрічним позовом, а також вимоги про стягнення аліментів за зустрічним позовом, - залишила на розсуд суду. Щодо вимог про визначення місця проживання дитини - підтримала зустрічний позов, в задоволенні первісного просила відмовити.

Органом опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації було подано висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_2 Вказаний висновок був підтриманий представником третьої особи під час розгляду справи в суді.

Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного та зустрічного позовів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружились 26.06.2004, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за номером 155, що вбачається із свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 11.03.2011.

На час розгляду справи проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки, що ними не заперечувалось в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 21 СК України (СК), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Враховуючи наведені вище положення закону та встановлені в ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає за необхідне задовольнити первісний та зустрічний позови в частині вимог про розірвання шлюбу.

Також з огляду на положення ст. 113 СК України, суд вважає можливим задовольнити вимогу відповідачки про відновлення її дошлюбного прізвища «ОСОБА_2».

Встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_2 разом з дитиною мешкають в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3, де відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 03.04.2015 року, складеного працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, малолітньому ОСОБА_3 створені належні умови для проживання, навчання та відпочинку.

Відповідно до характеристики, наданої адміністрацією ДНЗ №373 м. Києва, ОСОБА_4 відвідує заклад з жовтня 2014 року. Мати дбає про дитину, виховує у хлопчика позитивні риси характеру, ОСОБА_3 доглянутий та охайний. В садочок мама приводить та забирає дитину вчасно.

Відповідно до висновку психологічного обстеження, наданого Міським Центром Дитини служби у справах дітей Київської міської державної адміністрації від 06.04.2015 року, хлопчик має емоційну прихильність як до матері, так і до батька. Мати для ОСОБА_3 є центром безпеки, спокою, стабільності, дитині дуже важливий тілесний та емоційний контакт з нею. У ставленні до батька простежується бажання бути поруч, спілкуватись. Хлопчик бажає проживати з обома батьками, в повній родині.

Згідно довідки від 16.03.2015 №84 представленої відповідачкою, слідує, що остання офіційно працевлаштована, отримує регулярний дохід.

За місцем роботи ОСОБА_5 характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою виданою ТОВ «Петер-Сервіс Україна» від 16.03.2015 року.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно висновку від 10.04.2014 року орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів малолітнього, враховуючи його думку та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації (засідання від 07.04.2015 року), орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю, ОСОБА_2.

Враховуючи наведені вище обставини, суд враховуючи інтереси малолітньої дитини, дійшов висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 з матір'ю, та відмову в задоволенні первісного позову в частині вимог про визначення місця проживання дитини з батьком.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Водночас відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Як зазначено вище, за наслідками розгляду первісного та зустрічної позовної заяви щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3, 2011 р.н., суд дійшов висновку про доцільність визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Виходячи з цього, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4.

При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Встановлено, що з 01.03.2015 відповідач офіційно працевлаштований в ТОВ «Аеротелеком» на посаді системного адміністратора з окладом 1220,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією наказу генерального директора ТОВ «Аеротелеком» від 27.02.2015 №01/03.

Враховуючи, що позивач має регулярний дохід, суд не знаходить підстав для стягнення аліментів на користь відповідачки в твердій грошовій сумі і вважає за необхідне стягнути аліменти у частці від доходів позивача.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 182, ст. 191 СК України та обставини встановлені вище, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог відповідачки про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) позивача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2015 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог відповідачки за зустрічним позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору, сплаченого відповідачкою при зверненні до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини.

З урахуванням того, що відповідачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про те, що з позивача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, ст.ст. 21, 105, 110, 112, 113, 141, 157, 161, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 174, 208-209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 26 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (актовий запис № 155) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Відновити ОСОБА_2 дошлюбне прізвище - ОСОБА_2.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з матір`ю - ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

В задоволенні інших вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: