Справа № 195/1040/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015 року смт. Томаківка Дніпропетровської області Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Кондус Л.А., при секретарі - Горват Н.Є.,

за участю: представників сторін та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа - приватний нотаріус Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання заповіту, складеного ОСОБА_4, недійсним.

Свої позовні вимоги він обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з двох земельних ділянок КСП «Зірка» Преображенської сільської ради, площею 7,183 га, площею 6,862 га та ощадного рахунку № НОМЕР_1 в Ощадбанку СРСР.

У 2013 році Преображенська сільська рада повідомила йому про необхідність переоформлення земельних ділянок його батька, про існування яких він навіть не знав.

З цією метою він звернувся до Марганецької державної нотаріальної контори, де й було з'ясовано, що його батько за життя склав заповіт, посвідчений 17.04.2008 року о 09 год. 30 приватним нотарісом Томаківського районного нотаріального округа ОСОБА_3 за номером в реєстрі нотаріальних дій 942. Даний заповіт було складено на користь ОСОБА_2.

Заповіт від 17.04.2008 року він вважає недійсним з наступних підстав.

На час складання заповіту його батьку ОСОБА_4 виповнилось 83 роки, який мав певні розлади здоров'я, а саме: ішемічна хвороба серця, стенокардія, атеросклероз нижніх кінцівок, хронічний бронхіт, енціфалопатія. В останні роки у нього розвився віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсних подій. Деякі події сприймались ним неадекватно. Він вже дуже часто не впізнавав рідних та близьких, плутався в іменах та ступеню спорідненості, не пам'ятав не тільки певні події, але й прості речі.

Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а ч. 4 цієї статті передбачено, що у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкуваня за законом на загальних підставах.

Позивач вважає, що він - син покійного, тобто спадкоємець першої черги за законом, за заповітом - позбавлений спадщини, чим порушені його права.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить ухвалити рішення на розсуд суду.

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечують та просять суд відмовити у задоволенні позову. При цьому відповідач суду пояснила, що вона, являючись невісткою спадкодавця ОСОБА_4, разом зі своїми дітьми останні п'ять років до дня смерті останнього фактично проживала з ним та доглядала його. Її чоловік - син померлого помер, а його другий син ОСОБА_1, який є позивачем у даній справі, та який проживає у м.Запоріжжя не дуже цікавився станом здоров'я батька ОСОБА_4 Він останній раз забирав батька ОСОБА_4 у 2008 році за місцем свого проживання для медичного обстеження на два дні, після чого останній відразу повернувся додому.

Представник відповідача додала суду, що ОСОБА_4 за життя ніколи не перебував на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах. Тобто, складаючи заповіт, що оспорюється, ОСОБА_4 повністю усвідомлював та розумів значення своїх дій та керував ними на момент складення заповіту.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що за місцем свої роботи, 17.04.2008 року ним дійсно було посвідчено заповіт, складений ОСОБА_4, який заповідав своє майно ОСОБА_2, яка є відповідачем у даній справі. Спадкодавець ОСОБА_4, складаючи вказаний заповіт, при цьому особисто його підписавши, був адекватним у всіх відносинах, дієздатним та керував своїми діями. При посвідченні вказаного заповіту у нього не було сумнівів щодо обсягів цивільної дієздатності ОСОБА_4, обсяг якої він визначав відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат». При цьому додав, що в даному випадку необхідно застосувати срок позовної давності.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона проживає у м.Запоріжжя, вона знає обох сторін у даній справі. Їй відомо, що у 2005 році її вітчим ОСОБА_1 привозив до себе свого батька ОСОБА_4 для того, щоб останній пройшов у м.Запоріжжя медичне обстеження, який знаходився у них два дні. На той час вона звернула увагу на те, що у діда була

явно виявлена дезорієнтація, він не міг розуміти де саме він знаходиться, їх не впізнавав. Лікар діду виписував заспокійливі ліки, оскільки йому часто вбачалось, що його хтось може отруїти та вбити, але він відмовлявся пити призначені ліки. Після чого вони разом з вітчимом їздили до ОСОБА_4 за місцем його проживання, відвозили йому продукти та ліки. В останній час коли вони приїздили до нього, то він був не активним, її та її матір, тобто дружину його сина ОСОБА_1, він не впізнавав. Їй не відомо, коли саме помер ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона доводиться померлому ОСОБА_4 рідною онукою, тобто відповідачка у справі, ОСОБА_2, є її рідною матір'ю, яка на день смерті діда проживала разом з ним. Дід завжди добре себе почував і до дня своєї смерті, він всіх впізнавав. Їй відомо, що дід перший заповіт складав у 2002 році на неї та її рідного брата ОСОБА_7, оскільки вони на той час проживали разом з дідом. Син ОСОБА_1, який є позивачем у даній справі, рідко приїздив до діда, а коли приїздив, то привозив діду ліки та продукти. Перед смертю діда було паралізовано, але до останнього було зрозуміло, що він говорив. Їй відомо, що до нотаріуса дід їздив разом з сусідами.

Свідок ОСОБА_8, яка є пенсіонеркою, суду пояснила, що знає обидві сторони у даній справі, раніше вона довгий час проживала у одному селі з ОСОБА_4 Потім вона часто приїздила до ОСОБА_4 в гості, майже кожні вихідні. Їй відомо, що коли ОСОБА_4 захворів, то при цьому він все розумів, все пам'ятав. Їй також було відомо, що ОСОБА_4 за свого життя складав заповіт спочатку на онуків, а потім склав на ОСОБА_2, яка фактично доглядала за ним до дня його смерті. Син померлого - ОСОБА_1 також приїздив до батька ОСОБА_4, привозив йому ліки та продукти, але дуже рідко, останній раз він у нього був за три місяці до смерті батька. При цьому вона додала, що психічний стан ОСОБА_4 як до хвороби, так і в період хвороби був нормальний.

Свідок ОСОБА_9, яка проживає у м.Запоріжжя, суду пояснила, що позивача вона не знає, а добре знає відповідачку у даній справі, ОСОБА_2, оскільки іще три роки тому вона була цивільною дружиною сина останньої, ОСОБА_7, з яким вона тривалий час проживали разом з його дідом ОСОБА_4 Вона також знаходилась біля діда ОСОБА_4, коли він був хворий, і може підтвердити той факт, що ОСОБА_4 до останніх днів свого життя був адекватним, він все розумів, всіх впізнавав. Їй також відомо, що дід хотів скласти заповіт на свою невістку ОСОБА_2, яка за ним доглядала.

Свідок ОСОБА_10, яка є рідною донькою відповідача ОСОБА_2 та рідною онукою діда ОСОБА_4, суду пояснила, що вона тривалий час проживає у м.Запоріжжя, але приїздила до діда кожні вихідні, а її мати ОСОБА_2 взагалі переїхала проживати до діда. Вона додала, що дід, навіть в період хвороби коли був лежачим, все розумів, всіх впізнавав, навіть своїх правнуків. Їй відомо, що дід хотів скласти заповіт на її матір ОСОБА_2, оскільки своєму сину ОСОБА_1 він раніше добре допомагав та забезпечив його всім необхідним.

Свідок ОСОБА_7, який є сином відповідача ОСОБА_2, суду пояснив, що дід ОСОБА_4 свій перший заповіт складав за часів, коли була жива його баба, другий заповіт дід складав на двох онуків, а саме: на нього та сестру ОСОБА_6, а третій заповіт дід вирішив скласти на їх матір ОСОБА_2, яка останні роки за ним доглядала. При цьому дід сам вирішив поїхати особисто до нотаріуса для складення останнього заповіту. До діда він приїздив дуже часто і підтвердив також той факт, що дід ОСОБА_4 все розумів до дня своєї смерті, а саме: хто він, скільки йому років, всіх впізнавав та називав всіх по іменах. Він також додав, що весною 2008 року він також був у діда, у нього був нормальний психічний стан.

Суд, заслухавши доводи представників сторін, відповідача та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, вважає позов ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане виконкомом Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, про що у книзі реєстрації смертей виконавчого комітету Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області зроблено актовий запис за реєстровим № 26.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_4, скориставшись своїм законним правом, склав заповіт, яким заповідав все своє майно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є відповідачем у даній справі. Даний заповіт посвідчений нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 17.04.2008 року. Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 942. Тобто попередні заповіти, що були складені ОСОБА_4 можна вважати скасованими.

Відповідно ч. 2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить, кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами.

Відповідно до ч.2 ст. 1248 ЦК нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат» запис в реєстрі є доказом здійснення нотаріальних дій.

Із заповіту ОСОБА_4 від 17.04.2008 року вбачається, що оспорюваний заповіт складений 17.04.2008 року у письмовій формі та посвідчений нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 При цьому суд вбачає, що вказаний заповіт був вголос прочитаний особисто заповідачем і підписаний ним.

З матеріалів справи, суд вбачає, що позивач вважає вищевказаний заповіт недісним, посилаючись на те, що його батько мав певні розлади здоров'я, а в останні роки у нього розвився віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсних подій, в зв'язку з чим судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів» передбачено, що «Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК».

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК, за клопотанням хоча б однієї зі сторін, зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину».

З Акту судово-психіатричного експерта № 42 від 11.12.2014 року КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» вбачається, що ОСОБА_4 за свого життя, на момент складання та підпису заповіту (17.04.2008 року), будь-яким психічним розладом не хворів. З своїм психічним станом в той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керуватися ними.

В судовому засіданні також доведено та підтверджено повідомленням № 564 від 28.07.2014 р. КЗ «Томаківська центральна районна лікарня» ДОР, що в психіатричному та наркологічному диспансерах ОСОБА_4 ніколи на обліку не перебував.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 перебував на диспансерному обліку з діагнозом: ішемічна хвороба серця, стенокардія, хронічний бронхіт. 01.09.2008 року стан здоров'я його погіршився, а 02.09.2008 року він був оглянутий лікарем-невропатологом Томаківської ЦРЛ, яким поставлено діагноз: «Ішемічний інсульт». Дублікат медичної картки на ОСОБА_4 з Преображенської амбулаторії містить записи про огляди хворого лікарями, в т.ч. в період часу максимально приближеного до дати складення останнім заповіту, а саме: з 18.04.2008 р. по листопад 2008 р., при цьому будь-які психічні розлади в ОСОБА_4 були відсутні.

Відповідно до ст. 39 ч. 1 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. В даному випадку такого рішення стосовно ОСОБА_4 судом не було ухвалено.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5 передбачена можливість складання заповіту не тільки із застосуванням технічних засобів, але і власноруч спадкодавцем або за його проханням - нотаріусом. При цьому, відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», єдиною вимогою відносно тексту нотаріально засвідчуваного документа є те, що він повинен бути написаний ясно та чітко.

Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу щодо психічної хвороби померлого ОСОБА_4

Враховуючи викладене, беручи також до уваги пояснення свідків, які у судовому засіданні не підтвердили наявних психічних розладів у померлого ОСОБА_4, суд вважає, що підстав для визнання заповіту недійсним не вбачається.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України суд відносить на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 7, 15, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 225, 1217, 1216, 1222, 1223, 1248, 1257 ЦК України", Порядком

вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства

юстиції України 22.02.2012 № 296/5, ст.ст. 47, 52 Закону України «Про нотаріат», суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Речові докази - медична карткаОСОБА_4, що була витребувана судом, після набрання рішенням законної сили повернути за належністю до Томаківської ЦРЛ для подальшого зберігання.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд.

Суддя: Л. А. Кондус