ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 174/1196/14-ц,
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 березня 2015 р. м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області
в складі головуючого судді Ілюшик І.А.
при секретарі Заіка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення,
Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення.
Представник позивача до суду не з'явився, згідно своєї заяви просив розглядати справу без своєї присутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. (а.с. 32)
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 36, 37, 41). Про причини неявки від відповідача ніяких повідомлень до суду не надходило.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, виходячи з положень ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову.
23.09.2014 року за вихідним номером № 30.1.0.0/2-533 відповідачу було повідомлено про наявну заборгованість за кредитним договором та наслідки несплати простроченої заборгованості. Відповідно до реєстру поштових відправлень-рекомендованих листів відповідачу направлене повідомлення (а.с. 8, 9-10).
На підставі Статуту, ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником за всіма правами ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 26).
Згідно ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.
Відповідно до ст. 44 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 № 2654-XII, заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави дається заставодавцем у володіння заставодержателя.
Пунктом 2.2 кредитно-заставного договору передбачено, що для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобов'язань за Договором, Позичальник надає Банку Предмет Застави в заставу (а.с. 11 зв.).
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути примусове виконання обов'язку в натурі.
Враховуючи вищезазначені вимоги закону та положення договору, враховуючи особливість предмету застави - автомобіля, суд дійшов висновку про задоволення позову у частині передачі транспортного засобу в заклад банку, оскільки у зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань за кредитно-заставним договором та зобов'язань щодо обов'язку передати предмет застави в заклад за вказаним договором, банк обрав передбачений законом спосіб захисту, заявивши вимогу про передачу предмета застави у заклад.
Тому вимогу позивача про вилучення у відповідача предмету застави - автомобіля, комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і передачу позивачу - ПАТ КБ «Приватбанк», слід задовольнити.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 611 передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави за рахунок якого має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення.
Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 № 2654-XII, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
У відповідності до кредитно-заставного договору сторони погодили, що з метою задоволення своїх вимог, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у судовому порядку.
Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-IV, обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України від 18.11.2003 № 1255-IV передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону.
Згідно ст. 30 Закону України від 18.11.2003 № 1255-IV договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що відповідачем не виконуються умови договору, обґрунтовані та знайшли своє підтвердження. Оскільки відповідач порушив умови кредитного договору, добровільно не сплатив заборгованість за кредитним договором забезпеченим заставою, суд вважає за можливе звернути стягнення на належний відповідачу автомобіль.
Згідно ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача 622,76 грн. судового збору на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-64, 88, 209, 214 ЦПК України, -
Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення за кредитним договором - задовольнити в повному обсязі.
- предмет застави: автомобіль CHERY A15, модель AMULET, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий комбі-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1;
- комлект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля CHERY A15, модель AMULET, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий комбі-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.А.Ілюшик