Справа № 464/3197/15-ц
пр.№ 2/464/1057/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Дзюба І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить поділити спільне з відповідачем майно, а саме визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 87,2 кв.м; на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 64,9 кв.м.; на земельну ділянку для колективного садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 власників, площею 0,0468 га, кадастровий номер НОМЕР_5; в за відповідачем, в свою чергу, визнати право власності на автомобіль марки «КІА» моделі «Sportage», 2009р.в., універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_7, номер кузова НОМЕР_6, ринковою вартістю 145 000,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 21.12.1991р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення суду розірвано 24.12.2014р. За час перебування у вказаному шлюбі ними було спільно придбане майно, яке на даний час є предметом даного спору. Зокрема, за спільні кошти подружжя було набуто: квартиру АДРЕСА_1, вартістю 117 720,00 грн.; земельну ділянку для колективного садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 власників, вартістю 26 142 грн. та автомобіль марки «КІА» моделі «Sportage», д.н.з. НОМЕР_7, ринковою вартістю 145 000 грн. Що стосується квартири АДРЕСА_2, стверджує, що хоч така і була придбана під час шлюбу, однак за кошти, які належали їй особисто, чого відповідач ніколи не заперечував, а відтак, зазначене майно не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу, оскільки являється її особистою власністю. Оскільки в позасудовому порядку дійти згоди щодо поділу спільного майна не далось можливим, просить вирішити дане питання шляхом прийняття відповідного рішення.

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву, за змістом якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, настоює на розподілі спільного майна сторін таким чином, як визначено у позові, просить судові витрати по справі покласти лише на неї, а розгляд самої справи проводити у її відсутності.

Відповідачем також подано до суду заяву, згідно якої останній повністю визнає позовні вимоги, не заперечує щодо розподілу спільного майна подружжя у визначений позивачкою спосіб, просить розгляд справи проводити у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих ними заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Оглянувши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони 21 грудня 1991р. зареєстрували шлюб у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, записаний в книзі реєстрації шлюбів за актовим записом № 381, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 виданим 21.12.1991р.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.12.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На даний час між сторонами виник спір щодо поділу спільно набутого ними майна, що має наслідком подачу даного позову.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об'єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно роз'яснень викладених у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_9 від 18.08.2003р. (бланк серії НОМЕР_10) квартира АДРЕСА_1, загальною площею 87,2 кв.м., вартістю 117 720,00 грн., належить на праві власності ОСОБА_2 та набута останнім 26.09.2003р., тобто за час перебування у шлюбі з позивачкою, що в свою чергу також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від НОМЕР_11 від 26.09.2003р., вартістю 117 720,00 грн.

Згідно представленого суду копії витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2013р. (індексний номер 10705734), земельна ділянка для колективного садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 власників, площею 0,0468 га, кадастровий номер НОМЕР_5, вартістю 26 142,00 грн., належить на праві приватної власності ОСОБА_1, та набута останньою за час перебування у шлюбі, а саме 11.10.2013 року згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (інд.номер НОМЕР_12 від 11.10.2013р.).

Також до спільного майна подружжя віднесено транспортний засіб - автомобіль марки «КІА» моделі «Sportage», 2009р.в., універсал-В, державний реєстраційний номер НОМЕР_7, номер кузова НОМЕР_6, ринковою вартістю 145 000,00 грн., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_13 належить відповідачу ОСОБА_2, а позивачка ОСОБА_1 в свою чергу, згідно запису S.1.5, володіє правом користування даним автомобілем.

Не підпадає під категорію спільного майна подружжя лише майно - квартира АДРЕСА_2, оскільки згідно представлених документів, а саме: договору № 006/191 про участь у Фонді фінансування будівництва від 23.09.2014р., додатку № 1 до договору № 006/191 участі у ФФБ від 23.09.2014р., додатку № 2 до договору № 006/191 участі у ФФБ від 23.09.2014р., свідоцтва № 006/191/1 про участь у Фонді фінансування виду А від 08.10.2014р. та технічного паспорту на приватизовану квартиру (будинок) складений 15.10.2014р., така хоч і була придбана під час шлюбу, однак лише за власні кошти позивача, чого відповідач не заперечив.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом положень ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.ст.60, 68-71 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 10, 11, 60, 61, 88, 174, 197, 208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_3) право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 87,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_3) право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 64,9 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_3) право власності на земельну ділянку для колективного садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 власників, площею 0,0468 га, кадастровий номер НОМЕР_5.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_4) право власності на автомобіль марки «КІА» моделі «Sportage», 2009р.в., універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_7, номер кузова НОМЕР_6.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: