Справа № 673/1000/15-ц
Провадження № 6/673/14/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Лукіянець Т.В.,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Деражня подання заступника начальника відділу ДВС Деражнянського РУЮ ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_3 за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

До Деражнянського районного суду Хмельницької області звернувся заступник начальника відділу ДВС Деражнянського РУЮ ОСОБА_2 з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що боржник ОСОБА_3 згідно виконавчого листа Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31.01.2011 року зобовязаний сплатити 12973,27 дол. США та судові витрати в сумі по 575,04 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи що ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення суду, просить відносно нього тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Представник Відділу державної виконавчої служби у судовому засіданні підтримав вимоги даного подання з викладених у ньому підстав.

Заслухавши ініціатора подання, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження , суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відділі ДВС Деражнянського РУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим документом № 2-6042/10, виданим 31.01.2011 року Деражнянським районним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_3 12973,27 дол. США та 575,04 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Боржником у строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання рішення не виконав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та уПершому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, таке подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця. З вказаної норми випливає, що саме на державного виконавця покладається тягар доказування обставин, які стали підставою для внесення подання.

З огляду на матеріали виконавчого провадження, які були представлені ініціатором подання, вбачається, що 08.12.2014 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-6042/10, виданого 31.01.2011 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 12973,27 дол. США та 575,04 грн. та надано боржнику термін для самостійного виконання рішення суду.

Разом з тим, саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження, на думку суду, не може свідчити про ухилення останнього від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Всупереч такому, матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків, наданих для добровільного виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не доведено належними доказами факту ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх боргових зобовязань, а тому відсутні правові підстави для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209-210, 377-1 ЦПК України, ст.. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в?їзду в Україну громадян України», суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні подання заступника начальника відділу ДВС Деражнянського РУЮ ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_3 за межі України .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_4