Справа № 202/1926/14-ц
Провадження № 2/0202/219/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.,

за участю секретаря Галагана А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ Страхування», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «АТП-32» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 року позивачі звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «АТП - 32» про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві, уточненій позовній заяві (т.1 а.с. 184-187), посилалися на те, що 26.07.2011 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_1 та відповідача ОСОБА_5 під керуванням мікроавтобусом «Даймлер - Крайслер» д/н НОМЕР_2.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження, які по своєму характеру відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Внаслідок зіткнення, автомобілю НОМЕР_3, що належить позивачці ОСОБА_2, заподіяна матеріальна шкода в сумі 40 475,94 грн., відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 337/11 від 14.08.2011 року.

28 липня 2011 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальну справу за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а 23 вересня 2011 року винесена постанова про відмову в порушенні зазначено кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України відносно позивача ОСОБА_1

10 листопада 2011 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська відповідача ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Також, позивачам була спричинена моральна шкода, яку вони оцінюють у 15 000,00 грн. кожному.

З урахуванням викладеного, просили суд стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «АТП - 32» солідарно 40 475,94 грн. матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «АТП - 32» солідарно суму 800,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди пов'язаної з витратами на автотоварознавчу експертизу на користь ОСОБА_8; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «АТП - 32» солідарно в рахунок відшкодування витрат пов'язаних з лікуванням в розмірі 1 008,00 грн. на користь ОСОБА_1; стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування» 15 000,00 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_1; стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування» 15 000,00 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_9.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «АТП - 32» про відшкодування шкоди внаслідок ДТП - задоволені частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування», ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди внаслідок ДТП в розмірі 40 475,94 грн., витрати, пов'язані з проведенням автотоварознавчої експертизи - 800,00 грн., а всього 41 275,94 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування», ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням, в розмірі 1 008,00 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн., а всього 3 008,00 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування», ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням вимог майнового та немайнового характеру у розмірі 530,14 грн.; в решті вимог за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «АТП - 32» про відшкодування шкоди внаслідок ДТП відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою колегій суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позивачі та їх представник в судовому засіданні просили суд позовні вимоги задовольнити та збільшили розмір позовних вимог у звязку з інфляцією і відповідним підвищенням цін на товари і послуги, та просили суд змінити суму відшкодування матеріальних збитків виходячи із індексу інфляції за 2013 рік, що складає 100,5 або 5% на рік і індексу інфляції за 2014 рік, що складає 124,9 або 24,9% за рік, звідси сумарний індекс інфляції 29,9%. Тому збільшили розмір позовних вимог в частині відшкодування матеріальних збитків (втрата транспортного засобу) з урахуванням інфляції 29,9% та стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ страхування», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «АТП - 32» солідарно 52 578,24 грн. матеріальних збитків на користь ОСОБА_2.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволені позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «ХДІ Страхування» в судове засідання зявився та надав суду заперечення на позовну заяву. Вказав, що позовні вимоги позивачів в частині вимог до ПАТ «ХДІ страхування» є незаконними та безпідставними, тому просив у задоволені позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення. Про причину неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення. Про причину неявки суд не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «АТП-32» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволені позовних вимог відмовити. В подальшому відповідно до заяви просили суд розглядати справу в відсутності представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, їх представників, відповідача ОСОБА_3, його представника, представника ТОВ «АТП - 32», вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, 26.07.2011 р. близько 21 години водій ОСОБА_10 керуючи технічно справним мікроавтобусом марки «Даймлер-Крайслер», державний номер НОМЕР_2, та рухаючись по вул. Б.Хмельницького в м. Дніпропетровську, з боку вул. Косіора, в напрямку вул. Осінньої, з включеним ближнім світлом фар, зі швидкістю близько 40 км/год, грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки для руху у вигляді відкритого каналізаційного люка на смузі руху мікроавтобуса «Даймлер-Крайслер», який він об'єктивно спроможний був виявити, заходів до своєчасно зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди не прийняв, і продовживши рух здійснив наїзд на каналізаційний люк, внаслідок чого мікроавтобус «Даймлер-Крайслер» в некерованому стані виїхав на смугу зустрічного руху, перетнув її, де з частковим виїздом на тротуар допустив наїзд на електроопору № 55, після чого продовживши рух далі, допустив зіткнення з автомобілем «Джиллі», реєстраційний номер НОМЕР_4, який належить на праві власності позивачці ОСОБА_2(свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ 271321 від 09.12.2010 року), під керуванням водія ОСОБА_1, який слідував у зустрічному напрямку.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачеві ОСОБА_1, були заподіянні тілесні ушкодження у вигляді закритого поперечного внутрішньосуглобового перелому правої променевої кістки у дистальному вигляді, закритого косого перелому основи нігтьової фаланги 5-го пальця правої кисті, забою, гемартрозу та садна лівого колінного суглобу, черепно-мозкової травми, струсу головного мозку множинних саднин обличчя та голови, садна правого колінного суглобу, що отриманні від дії тупих твердих предметів (предмету), або при ударі о такі, якими могли бути і виступаючі частини у середині автомобілю, які по своєму характеру, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2938е від 06 вересня 2011 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров'я строком понад 3 тижні, та на лікування яких позивачем було затрачено 1 008 гривень.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, належному позивачці ОСОБА_2 автомобілю «Джиллі», державний номер НОМЕР_4, відповідно до висновку експерта-автотоварознавця № 337/11 від 14.08.2011 року, була спричинена матеріальна шкода на суму 40 475 гривень 94 копійки, а з врахуванням вартості поновлювальних робіт - 49 909 гривень 92 копійки (т.1 а.с. 32-44).

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2011 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та засуджено до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування основного покарання з випробувальним терміном на 2 роки та на нього покладено відповідні обов'язки, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України. Цим же вироком була встановлена відповідальність ВАТ «АТП № 32», оскільки було встановлено, що ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах із ВАТ «АТП № 32». Також зазначеним вироком з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно, в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 5 000 гривень.

Ухвалою судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2012 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2011 року в частині цивільного позову скасовано і справа в цій частині повернута до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного провадження. Відповідно до ували судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2012 року беззаперечно було встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди знаходився у трудових відносинах з фізичною особою ОСОБА_3

Згідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № АЕС057057, власником автомобіля НОМЕР_5 є ОСОБА_6 (т.1 а.с.85).

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/3786168, автомобіль НОМЕР_6 застраховано ОСОБА_6 в ПАТ «ХДІ страхування» на період з 01.07.2011 року по 30.08.2011 року ( т.1 а.с.123) .

З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2005 року ОСОБА_6, яка є власницею автомобіля НОМЕР_6, видала на ім'я відповідача ОСОБА_3 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_11, за реєстровим № 170, на користування та розпорядження, зправом продажу його встановленим законом порядку, обміну страхування, здачі в оренду і т.д. вказаного автомобіля (т.1 а.с.176) та ОСОБА_3 отримав тимчасовий реєстраційний талон, який виданий 26.04.2007 року та дійсний по 26.04.2012 року ( т.3 а.с. 42).

ОСОБА_12, згідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В00 №386050, є приватним підприємцем ( т.1 а.с.175).

Відповідно до повідомлення державного реєстратора про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною-особою підприємцем до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 14 лютого 2012 року внесено запис №4001670 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12, НОМЕР_7 на підставі: рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності ( т.1 а.с.182).

Як вбачається із трудового договору між працівником і фізичною особою від 22 липня 2011 року, фізична особа підприємець ОСОБА_12 уклав трудовий договір з ОСОБА_5 на виконання працівником роботи водія маршруту з оплатою 1500,00 грн. на місяць, час виконання робіт установлюється за графіком. Згідно до п. 9 Трудовий договір повинен бути зареєстрований фізичною особою у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи ( т.1 а.с.167-168).

Крім того між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «АТП - 32» було укладено Договір № 213/88 від 02.08.2010 року про оренду автотранспортних засобів. Відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування автомобіль DAIMLER-CHRYSLER 312 ПЕ, 1999 року випуску, VIN-WDB9034631 P994638 (кузов, рама коляска), реєстраційний номер НОМЕР_8, зареєстрований МРЕ 5-го МРВ УМВД України в Дніпропетровській області 24.04.2007 року. Строк дії договору оренди з 02 серпня 2010 року по 02 серпня 2013 року (т.1 а.с.177). На підставі вказаного договору ВРЕР УДАІ 03.08.2010 року було(видано тимчасовий реєстраційний талон ДПА № 380994 на транспортний засіб DAIMLER-CHRYSLER 312 ПЕ, 1999 року випуску, Автобус-D. Реєстраційний номер АЕ 2204АА ( т.1 а.с.180) та отримана Ліцензійна картка на внутрішні перевезення пасажирів автобусами на автобус DAIMLER-CHRYSLER 312 ПЕ, 1999 року випуску, державний номер АЕ 2204АА ( т.1 а.с.181). 27.12.2010 року між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «АТП - 32» укладено договір № 140/1/88 від про спільне обслуговування міських маршрутів ТОВ «АТП -32». Відповідно до п. 2.2.4 управління та технічна експлуатація транспортного засобу здійснюється екіпажем перевізника 2 (згідно до Договору Фізична особа - підприємець ОСОБА_3О.). Екіпаж не припиняє трудових відносин з Перевізником 2. Витрати на утримання екіпажу і відповідальність за якість його роботи несе перевізник 2. Згідно до п. 5.2 договору перевізник 2 несе повну відповідальність перед пасажирами та учасниками дорожнього руху вабо третіми особами у разі ДТП, скоєного екіпажем перевізника 2. Учасники цього договору не несуть солідарної відповідальності за зобовязання окремих учасників перед третіми особами (т.1 а.с.178-179).

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України матеріальна та моральна шкода заподіяна неправомірними діями особистим не майновим правам та майну фізичним особам відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обовязків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 зі змінами: шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, а у випадку, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно до п. 4 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 не вважаються володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у звязку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела ( шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.

Вина ОСОБА_5 повністю доведена матеріалами кримінальної справи, так як зазначалося вище, цей факт встановлено вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2011 року. Між шкодою та неправомірними діями ОСОБА_5 є безпосередній причинний зв'язок, оскільки, відповідно до висновку експерта № 70/27-520 від 21.09.2011 року, дії водія автомобіля «Даймлер - Крайслер» не відповідали вимогам п. 12.3 Правил Дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв'язку з настанням даної ДТП (т.1 а.с. 47-50).

У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок суду по кримінальній справі, який набрав чинності, є преюдиціальним фактом та обов'язковий для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, у відношенні якої постановлено вирок.

Отже, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, судове рішення є обовязковим для суду лише щодо зясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.

Скасовуючи Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернено увагу на те, що ухвалюючи рішення по справі суд не встановив на якій правовій підставі ОСОБА_5 керував автомобілем та на підставі чого він вибув з володіння власника та АТП та чи не сприяли вони заволодінню автомобілем, не перевірив наявності вини в кожного з них та можливості нести цивільно-правову відповідальність, якщо так, то в якій мірі ( ч.4 ст.1187 ЦК України). Крім того, суд не встановив чи виконував ОСОБА_5 свої трудові обовязки під час настання ДТП та чи виникає обовязок ОСОБА_3 та у страхової компанії відшкодувати шкоду заподіяну ОСОБА_5

Відповідно до Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок й моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою КМ України від 07 вересня 1998 року №1388, власники транспортних засобів зобовязані зареєструвати їх в органах ДАІ Міністерства внутрішніх справ України. При цьому прізвище, імя, по батькові або найменування юридичної особи-власника (співвласника) транспортного засобу вказуються у свідоцтві про реєстрацію такого транспортного засобу.

Доказами, що підтверджують правову підставу володіння автомобілем, можуть бути свідоцтво про реєстрацію автомобіля або документ, що підтверджує право користування та (або) розпорядження вказаним автомобілем, і виданий на період дії такого документа тимчасовий реєстраційний талон.

Разом із цим п. 16 зазначених Правил встановлено, що отримання власником транспортного засобу, який передав право користування і ( або) розпорядження належним йому транспортним засобом, тимчасового реєстраційного талону не є обовязковим і здійснюється за бажанням.

Щодо заявлених вимог позивачів про солідарне стягнення із відповідачів матеріальної шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи юридичним власником автомобіля «Даймлер-Крайслер», державний номер НОМЕР_2 на момент вчинення ДТП 26.07.2011 року є ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС №057057, фактичним же власником був ОСОБА_3, який користувався та розпоряджався автомобілем, як зазначає сам ОСОБА_3 на підставі довіреності та який отримав тимчасовий реєстраційний талон від 26.07.2007 року, і який 02.08.2010 року уклав з ТОВ «АТП-32» договір оренди автомобіля №213/88, та договір №140/1/88 від 27 грудня 2010 року про спільне обслуговування міських автотранспортних маршрутів з ТОВ АТП-32, відповідно до якого ОСОБА_3 несе повну матеріальну відповідальність перед пасажирами та учасниками дорожнього руху у разі ДТП, та 22.07.2011 року ОСОБА_3 уклав трудовий договір з водієм ОСОБА_5, який виїздив на маршрут автомобілем «Даймлер-Крайслер», державний номер НОМЕР_2 26.07.2011 року, виїзд було здійснено на підставі подорожнього листа та з проходженням обовязкового передрейсового медичного огляду водія ОСОБА_13, що передбачено п. 2.1.2 Договору №140/1/88. Суд не бере до уваги те, що трудовий договір між працівником та фізичною особою від 22 липня 2011 року не було в 7 денний термін зареєстровано в службі зайнятості, оскільки водій ОСОБА_13 був допущений на маршрут, та ДТП відбулося 26.07.2011 року через чотири дні після укладання трудового договору між сторонами. Доказів спростовуючи дані обставини суду сторонами не надано, а тому суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_3, як роботодавець несе відповідальність за шкоду спричинену водієм ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника ( його представника) або іншої особи, визначеної договором.

Згідно до положень п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування за підписом заявника.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачі не реалізували своє право на отримання страхового відшкодування від ПАТ «ХДІ страхування», а тому суд не вбачає законних підстав для стягнення шкоди із ПАТ «ХДІ страхування».

Ч. 2 ст. 625 ЦК України, що передбачає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, не розповсюджується на правовідносини, що виникають у звязку із заподіянням шкоди і може застосовуватись лише при порушені зобовязання за договором.

Згідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджене, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін та тарифів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди внаслідок ДТП в розмірі 40 475,94 грн., розходи пов'язані з витратами на автотоварознавчу експертизу - 800,00 грн., а всього 41 275,94 грн.; з відповідачів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням суму в розмірі 1 008,00 грн.

Крім того позивачами заявлені позовні вимоги до відповідачів, щодо стягнення моральної шкоди, яка оцінена ним в сумі 15 000 грн.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5, за моральну ( немайнову ) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Згідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5, за моральну ( немайнову ) шкоду, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин.

Суд вважає, що позивачам була заподіяна і моральна шкода, тому що позивачі були позбавлені звичайних умов життя, понесли моральні страждання, переживання, відчували внутрішній дискомфорт. Однак до заявленої суми в 15 000 грн., суд відноситься критично, суд вважає, що моральна шкода в сумі 5000 грн. реально відображає ступінь і глибину моральних страждань, тому суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню моральна шкода.

Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачами при подачі позову не було оплачено судовий збір за вимоги немайнового характеру, а позовні вимоги в цій частині задоволені, то із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 974 грн. 40 коп.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 із наступними змінами ст. ст. .22,23,1167, 1172, 1187 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (м. Дніпродзержинськ, вул. Інтернаціоналістів, буд. 6/67, ідентифікаційний номер НОМЕР_7) на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 40 475 грн. 94 коп., вартість послуг експерта 800 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а всього 46 275,94 грн. ( Сорок шість тисяч двісті сімдесят пять гривень 94 коп.)

Стягнути із ОСОБА_3 (м. Дніпродзержинськ, вул. Інтернаціоналістів, буд. 6/67, ідентифікаційний номер НОМЕР_7) на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1 008 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а всього 6 008 грн. (Шість тисяч вісім гривень 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 (м. Дніпродзержинськ, вул. Інтернаціоналістів, буд. 6/67, ідентифікаційний номер НОМЕР_9) на користь держави судові витрати по справі 974 грн. 40 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар