Справа № 464/5450/15 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/6164/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника ПАТ «Львівобленерго» - Рібуна Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про поновлення електропостачання, -

в с т а н о в и л а:

06 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати дії ПАТ «Львівобленерго» неправомірними, зобов'язати поновити електропостачання квартири АДРЕСА_1, у якій він зареєстрований, але не проживає (а.с. 1), та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 140 000,00 Євро, що становить згідно курсу валют - 22 800 000,00 грн. станом на 06 липня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем було неправомірно проведено відключення його квартири АДРЕСА_1 від енергопостачання. У зв'язку із затримкою виплати йому допомоги по безробіттю, ним невчасно сплачено кошти за отриману електричну енергію. Вважає, що ПАТ «Львівобленерго» при вирішенні питання відключення його квартири від енергопостачання, не врахувало його соціальний статус та не було запропоновано укласти договір про реструктуризацію боргу, як це передбачено Правилами користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН). Повідомлення про відключення було залишено у дверях, що також не передбачено ПКЕЕН. Крім того, стверджує, що після отримання попередження про відключення квартири від електроенергії, в терміни, передбачені ч. 2 п. 27 ПКЕЕН, ним сплачено кошти за спожиту електроенергію, а тому відповідачем неправомірно 11.02.2015 року його квартиру було відключено від енергопостачання.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.08.2015 року позовну заяву ОСОБА_3 в частині позовних вимог щодо стягнення із відповідача ПАТ «Львівобленерго» моральної шкоди в розмірі 1 140 000,00 Євро, що становить згідно курсу валют - 22 800 000,00 грн. станом на 06.07.2015 року - залишено без розгляду за заявою позивача.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про поновлення електропостачання - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3, вважає його незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскаржуваним рішенням порушено ч. 2 ст. 19 Конституції України, а також судом неправильно застосовано п. 27 ПКЕЕН. Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який будучи належним чином повідомлений (а.с. 54, 55), в останнє судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, представника ПАТ «Львівобленерго» - Рібуна Р.В., перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст. ст. 1, 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 4 травня 2006 року № 562.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» енергія - це електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Пунктом 42 вказаних Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особами.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 218 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 має відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1, фактично користувався наданими послугами з електропостачання, проводив розрахунки за спожиту електричну енергію, що є фактичним укладенням договору з умовами, передбаченими Законом, отже він є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1

Пунктом 19 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» за умови неповної оплати споживачем спожитої електричної енергії енергопостачальник має право обмежити його електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або за відсутності такої повністю припинити електропостачання споживачу.

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача виникла заборгованість за спожиту електроенергію у листопаді місяці 2014 року в розмірі 13,26 грн.

Згідно із п. 37 Правил користування електричною енергією для населення енергопостачальник має право тимчасово припинити постачання електричної енергії або відключити споживача від мережі без його згоди у випадках, передбачених п. 34 і 35 цих Правил. Зокрема, відповідно до п. 35 ПКЕЕН енергопостачальник має право відключити споживача у разі порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному п. 27 цих Правил або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості.

Пунктом 27 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Заборонено відключення споживачів перед вихідними та святковими днями.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 12.01.2015 року ОСОБА_3 під розписку вручено письмове попередження № 5233725 про припинення 11.02.2015 року (середа) постачання електричної енергії у разі несплати заборгованості (а.с. 18. 56). Однак позивач на попередження не відреагував, заборгованості за листопад 2014 року до 15.00 год. 11.02.2015 року не погасив (а.с. 22).

На підставі п. 27 Правил користування електричною енергією для населення, у зв'язку з несплатою заборгованості ОСОБА_3, у енергопостачальника ПАТ «Львівобленерго» 11.02.2015 року виникло право на відключення квартири АДРЕСА_1 від постачання електричної енергії. Таке відключення було проведено 11.02.2015 року о 15 год. 00 хв., що підтверджується актом № 0016750 від 11.02.2015 року (а.с. 21).

Позивачем ОСОБА_3 11.02.2015 року о 16 год. 26 хв. сплачено заборгованість в повному обсязі, однак вже після проведеного відключення його квартири від постачання електричної енергії (а.с. 22).

Пунктом 36 Правил користування електричною енергією для населення відновлення електропостачання споживача здійснюється протягом 3-х днів у містах та 7 днів у сільській місцевості після усунення порушень і оплати споживачем заборгованості, витрат на повторне підключення та збитків, завданих енергопостачальнику.

Як встановлено судом першої інстанції, і таке знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, позивачем ОСОБА_3 заборгованість за послуги енергопостачання сплачено лише 11.02.2015 року о 16.26 год., та не оплачено витрати за повторне підключення до електромережі, що є необхідною умовою для відновлення енергопостачання.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачем ПАТ «Львівобленерго» було проведено відключення квартири позивача від енергопостачання у відповідності до вимог Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕН) та позивачем ОСОБА_3 не здійснено плати за повторне підключення відповідно до вимог п. 36 Правил користування електричною енергією для населення, а тому підставно відмовив у позові.

Судова колегія також зазначає, що твердження ОСОБА_3 у позовній заяві, що невчасна оплата ним коштів за отриману електричну енергію пов'язана із затримкою у спірний період виплати йому допомоги по безробіттю, - спростовується наявним у справі повідомленням № 08/3637 від 26.06.2015 року Львівського міського центру зайнятості, з якого вбачається, що перерахування до банку допомоги по безробіттю позивачу здійснювались 05.11., 18.11., 25.11., 11.12.2014 року та 05.01., 04.02.2015 року (а.с. 8-9).

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд вірно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, були належним чином досліджені судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.