Справа № 645/5361/14-ц
Провадження № 2/645/98/15
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2015 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на 2/3 частини квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою, що знаходиться в частковій співвласності, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», в якому просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_1, житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м. як на майно придбане у шлюбі., визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_2, житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, актовий запис № 25 ввідділом реєстрації актів цивільного стану Багадухівського районного управління юстиції Харківської області, зобовязати не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_3.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20 грудня 2000 року ОСОБА_2 - позивач та ОСОБА_3 - відповідач розірвали шлюб За час перебування у шлюбі за кошти батька ОСОБА_5, ОСОБА_4 була придбана квартира, за адресою АДРЕСА_4, квартира була придбана у трьох рівних частках: 1/3 ОСОБА_4, 1/3 ОСОБА_4, 1/3 ОСОБА_3. На підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» per. № Н10-57 від 03.10.1997 року придбана квартира належала покупцям в рівних частках, таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (Тищенко) є співвласниками квартири. У звязку з тим, що подружжя розпалося ще до розлучення, позивач покинув приміщення і до цього часу не має можливості доступу до квартири, та не має правовстановлюючих документів на квартиру, тому що колишня дружина заховала даний правовстановлюючий документ і не віддає. Таким чином, відповідач без будь-яких підстав утримує у себе та не надає Позивачу, як співвласнику правовстановлюючий документ на спірну квартиру, а саме - договір купівлі-продажу зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» per. № Н10-57 від 03.10.1997 року, за яким позивачу ОСОБА_2, належать по 1/3 частині на праві власності, 1/3 частині в порядку спадкування за законом, в квартирі розташованій за адресою АДРЕСА_5, отримати дублікат даного договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» per. № Н10-57 від 03.10.1997 року без участі відповідача позивач також не може. 13 вересня 2005 року ОСОБА_4 помер, до смерті ОСОБА_6 проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя ОСОБА_6 заповіт не склав, єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 є його син, ОСОБА_2. 1/3 частка зазначеної квартири належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» per. № НІ0-57 від 03.10.1997 року, який помер 13 вересня 2005 року (копія свідоцтва про смерть є у матеріалах справи ). Позивач ОСОБА_2, який є сином померлого (свідоцтво про народження додається) фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент смерті спадкодавця і продовжував користуватися вказаним вище спадковим майном.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7, яка діє згідно довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила суду про обставини викладені вище та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи була попереджена заздалегідь і належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином .
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи Комунального підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомили.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши наявні в справі докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню по наступним правовим підставам.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, яки було розірвано 20 грудня 2000 року (свідоцтво про розірвання шлюбу від 26.12.2000 року серія І-ВЛ №144456).
За час перебування у шлюбі за кошти батька ОСОБА_5, ОСОБА_4 була придбана квартира, за адресою АДРЕСА_6. Квартира була придбана у трьох рівних частках: 1/3 ОСОБА_4, 1/3 ОСОБА_4, 1/3 ОСОБА_3.
Як вбачається з договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» per. № Н10-57 від 03.10.1997 року, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 купили однокімнатну квартиру № 97, за адресою: м.Харків, вул.Харківських Дивізій, 11/2.
У відповідності до Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності суд має врахувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.
Якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положенням про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).
До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК України. При цьому, після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобовязання, яке виникло з договору про відчуження майна (п.1 ч.1 ст. 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем
До 31.12.2013 року повноваження по проведенню державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконувалось реєстраторами КП «Харківське МіськБТІ».
Даних про реєстрацію договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» per. № Н10-57 від 03.10.1997 року в КП «Харківське МіськБТІ» суду не надано.
З 01.01.2013 року реєстрацію здійснює відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до суду.
Ч. 13 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.
Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013.
Відповідно до п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.
Позивачем взагалі не надано суду доказів того, що він звертався до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з питання реєстрації права власності на нерухоме майно та йому було відмовлено у проведені такої реєстрації.
Окрім того, як вбачається з договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» per. № Н10-57 від 03.10.1997 року, прізвище покупців зазначено як «Бєлозуб», а як вбачається з копії паспорта позивача серія ММ 364146 його прізвище зазначено як «Білозуб».
У звязку з чим позовні вимоги позивача про визнання за ним право власності на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_2, житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м. як на майно придбане у шлюбі, є безпідставними та необґрунтованими.
Стосовно позовних вимог позивача про визнання права власності на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_2, житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, суд зазначає наступне.
13 вересня 2005 року ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть серія 1-ВЛ №202835 від 03.03.2009 року).
З матеріалів справи не вбачається, що позивач є його сином, дані про те, що на момент смерті ОСОБА_4 проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з позивачем в матеріалах справи також відсутні.
Відповідно ч. 1 ст 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Проте, як вбачається з повідомлення Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, після померлого 13.09.2005 року ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину . Зазначене вказує на те, що відсутні підстави вважати, що право на спадкування порушено.
Окрім того, статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.
При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно суд застосовує ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК в редакції закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.
Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.
За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд розмежовує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.
Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.
При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.
Однак позивач не вчинив жодної дії з приводу вступу в спадщину та її оформлення.
Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеному в постанові "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, згідно п.23 якого, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Окрім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р., «Про судову практику у справах про спадкування»», відповідачами у справах про спадкування, за відсутністю спадкоємців, які прийняли спадщину, є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, позивач клопотань про залучення до участі у справі належного відповідача не заявив.
Тому суд вважає необґрунтованою та безпідставною дану вимогу.
Стосовно вимоги позивача про зобовязання не чинити перешкод у користуванні кватири за адресою АДРЕСА_2 відповідачем, суд відмовляє у її задоволенні за необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки позивачем не надано доказів, які б доводили, що відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні спірної квартири.
Враховуючи наведене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 11,60, 209, 210, 212, 214, 215, 217, 223 ЦПК України, суд, -
У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на 2/3 частини квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою, що знаходиться в частковій співвласності відмовити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Суддя Фрунзенського районного суду О. П. Шарко