Провадження № 2/185/653/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2015 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Врони А.О., за участю секретаря - Константінової К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Шахта імені О.Ф. Засядько" про середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -
Позов мотивовано тим, що з 01.03.2002 року по 05.04.2013 року позивач працював робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем у шахті імені О.Ф. Засядько. Остаточний розрахунок роботодавцем проведено не було. Розмір середнього заробітку за два місяці згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року становить 285 грн. на день. Строк звернення до суду не пропущено, оскільки при виконанні своїх службових обов'язків позивач зазнав ушкодження здоров'я, проходив тривалий курс лікування, встановлена 2 групи інвалідності та визначено 70% втрати працездатності.
У судове засідання позивач не з'явилась, проте на адресу суду від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності позивача, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив провести заочний розгляд справи.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Позивач у період з 11.03.2002 року по 05.04.2013 року перебував в трудових відносинах з ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядько», 05.04.2013 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП у зв'язку виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки.
Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року N 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Матеріали справи не містять доказів проведення роботодавцем остаточного розрахунку з позивачем при звільненні та в подальшому.
При цьому, витребувані ухвалою суду від 24 лютого 2015 року докази відповідач суду не надав, незважаючи на неодноразове направлення копії ухвали суду про витребування доказів на адресу місцезнаходження відповідача.
На виконання ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням позивача в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, оскільки згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 144495 грн. за період з 05.04.2013 року по 15.04.2015 року ( 507 робочих днів).
Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Враховуючи, що позивача було звільнено у зв'язку виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, та проходженню позивачем тривалого лікування в комунальному клінічному лікувально-профілактичному закладі охорони здоров'я «Обласна травматологічна лікарня», суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Суд встановив, що в результаті неправомірної невиплати позивачеві заробітної плати їй було спричинено моральні переживання, були порушені нормальні умови життя позивача, пов'язані з невиплатою заробітної плати, тому суд вважає, що з вини відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, в зв'язку з чим позов в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.
Приймаючи до уваги тяжкість спричинених страждань, те, що позивачу спричинявся психологічний стрес через порушення її законних прав на отримання винагороди за працю, що свідчить про наявність негативних наслідків, які на деякий час вплинули на спосіб життя позивача, враховуючи тривалість часу, у який позивач не отримує компенсацію за порушення її прав, а також зусилля, що повинні бути витрачені позивачем на поновлення нормального стану, суд, виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України пп. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди», вважає, що розмір суми, яка може компенсувати позивачу спричинену шкоду, складає 1000 гривень. Зазначену суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, відповідачем були порушені права позивача, передбачені КЗпП України, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково.
У відповідності зі ст. 88 ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218,224-232 Цивільного процесуального кодексу України,-
Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Шахта імені О.Ф. Засядько" про середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з публічного акціонерного товариства "Шахта імені О.Ф. Засядько" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.04.2013 року по 15.04.2015 року у розмірі 144495 (сто сорок чотири тисячі чотириста дев'яносто п'ять) грн.
Стягнути з публічного акціонерного товариства "Шахта імені О.Ф. Засядько" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з публічного акціонерного товариства "Шахта імені О.Ф. Засядько" на користь держави судовий збір в розмірі 1444 (одна тисяча чотириста сорок чотири) грн. 95коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.
Суддя А. О. Врона