Провадження № 2/344/663/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Гупан Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про виселення. В позові вказано, що позивачу та його матері ОСОБА_3 належить по 1/2 в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1. В спірну квартиру матір позивача вселила відповідачку. Відповідачка понищила майно в квартирі, зрізала батереї опалення. На даний час спірна квартира потрібна позивачам для власного користування. Позивач просив виселити відповідачку із спірної квартири.

Представник позивача просив розглянути справу без його участі.

16/09/2014 р. представник відповідачки подав заперечення на позов, відповідно до якого позов заперечив у зв`язку з тим, що 30/10/1997 р. між відповідачкою та ОСОБА_3 було укладено усний договір купівлі-продажу спірної квартири, за яким відповідачка передала ОСОБА_3 5000 Доларів США, а у жовтні 2002 р. доплачено 500 доларів США, про що ОСОБА_3 видала відповідачці розписки. В рахунок зазначеного ОСОБА_3 обіцяла відповідачці приватизувати квартиру, частину грошей використати на зазначені потреби і запевнила в укладенні договору купівлі-продажу з нотаріальним посвідченням після вчинення зазначених дій. Також ОСОБА_3 вселила відповідачку у спірну квартиру, а відповідачка сплачувала комунальні платежі із розрахунку, що вона проживає в квартирі сама. Батареї зрізані тому, що вони протікали а за їх заміну необхідно було сплатити 3000 гривень, яких відповідачка не мала. Із зазначених підстав звернулась до суду з позовом про визнання права власності і рішенням Івано-Франківського міського суду від 16/08/2012 р. відповідачці відмовлено у визнанні права власності на спірну квартиру; ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29/08/2013 р. апеляційну скаргу на зазначене рішення відмовлено. На обґрунтування заперечення позову відповідачка подала суду копії: талону-повідомлення про прийняття заяви органом внутрішніх справ, розписки.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Для забезпечення виконання принципу юридичної визначеності, що є складовою позитивного обов`язку держави Україна відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод даний спір підлягає розгляду і вирішенню судом з урахуванням вказаних обставин.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до будинкової книги в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видано на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/2 частки.

Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно № 2147453 речові права на квартиру зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/2 частки.

25/08/2014 р. позивач та адвокат ОСОБА_5 уклали договір про надання правової допомоги в даній справі. Відповідно до квитанції №000278 адвокат ОСОБА_5 отримав за договором від 25/08/22014 р. 800 гривень.

Відповідно до п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В п. 2 ст. 317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В п. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, власниками спірного житла є позивачі, яким і належать речові права на нього.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд .

Відповідно до п. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до п. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України, ст. 319 ЦК України та п. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд .

Таким чином, користування спірною квартирою може бути здійснено співвласниками тільки спільно.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідн до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121,80 гривень судового збору та 800 гривень на оплату послуг адвоката.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський