АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Панченка М.М., Вербової І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовам Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року,

встановила:

У серпні 2009 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» ( надалі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ТОВ «Атторн», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 8 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ТОВ «Атторн» було укладено кредитний договір CM-SME 006/348/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 518 746 доларів США, а зазначене товариство зобов'язалось використати отриманий кредит за цільовим призначенням і повернути банку кредитні кошти в повному обсязі зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та у строки, установлені кредитним договором, але не пізніше 8 вересня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 8 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки CR-SME 006/348/2008/1, а між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 - договір поруки CR-SME 006/348/2008.

Прийняті на себе зобов'язання щодо погашення основного боргу по кредиту та нарахованих відсотків позичальник не виконав. Письмові вимоги банку до позичальника та поручителів від 02.04.2009 р. про дострокове виконання боргових зобов'язань виконані не були.

Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути солідарно з ТОВ «Атторн», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 559097,96 доларів США, що за курсом НБУ становить 4 471 665 грн. 48 коп., та нараховані штрафні санкції за кредитним договором у розмірі 1 223 273 грн. 49 коп.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2014 року провадження у справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Атторн», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог до ТОВ «Атторн» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року, позов ПАТ «ОТП Банк» залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2014 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення поруки у зв'язку з припиненням основного зобов'язання на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до моменту припинення основного зобов'язання. Відтак, ліквідація основного боржника в зобов'язанні, яка відбулась більш ніж через 4 роки від дати звернення кредитора до суду з вимогами не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права на момент звернення позивача до суду.

В судовому засіданні представники ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_3, ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. Пояснили, що згідно постанови Вищого господарського суду України від 03.03.2015 р. у справі №50/821 ТОВ «Атторн» є діючим суб'єктом господарювання, оскільки рішення судів попередніх інстанцій про завершення ліквідаційної процедури і припинення юридичної особи ТОВ «Атторн» скасовані. За таких підстав рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню.

Представники відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

При вирішенні даної справи суд першої інстанції виходив з того, що 8 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ТОВ «Атторн» був укладений кредитний договір CM-SME 006/348/2008, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 518 746 доларів США, а товариство зобов'язалось використати отриманий кредит за цільовим призначенням і повернути банку кредитні кошти в повному обсязі зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та у строки, встановлені кредитним договором, але не пізніше 8 вересня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 8 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки CR-SME 006/348/2008/1, за яким поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов'язаннями ТОВ «Атторн» за кредитним договором CM-SME 006/348/2008 від 8 вересня 2008 року (а.с. 54-56 т.1).

Крім цього, з метою забезпечення виконання ТОВ «Атторн» зобов'язань за кредитним договором, 08 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки CR-SME 006/348/2008, за яким поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором (а.с. 61-63 т.1).

Внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором станом на 26 жовтня 2009 року утворилась заборгованість по тілу кредиту та відсоткам в розмірі 559097,96 доларів США, що за курсом НБУ (7,9980 грн./1 дол. США) становить 4 471 665 грн. 48 коп., та 1 223 273, 49 грн. штрафних санкцій.

Ухвалюючи 25 березня 2014 року рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення вказаної заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що припинення юридичної особи ТОВ «Атторн» у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою для припинення поруки.

При цьому судом взято до увагу ту обставину, що 14 грудня 2009 року господарським судом м. Києва було порушено провадження у справі №50/821 про банкрутство боржника ТОВ «Атторн», ухвалою цього суду від 3 лютого 2014 року затверджено звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс та ліквідовано ТОВ «Атторн», як юридичну особу, у зв'язку з банкрутством.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Згідно із ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно - правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема, за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що порука припиняється в разі припинення основного зобов'язання, отже припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою для припинення поруки, тому що зобов'язання за кредитним договором припинилося.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року (справа № 6-129 цс 12), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року, постановлену за наслідками розгляду касаційної скарги банку, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 21 січня 2015 року виходив з того, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що постановою Вищого господарського суду України від 24 червня 2014 року було скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 квітня 2014 року та ухвалу господарського суду м. Києва від 03 лютого 2014 року, якими було ліквідовано ТОВ «Атторн», як юридичну особу у зв'язку з банкрутством, та направлено справу на новий розгляд, а також не перевірив доводів банку стосовно того, чи був ТОВ «Атторн» діючим суб'єктом господарювання на момент звернення до суду і що вищевказаною постановою від 24 червня 2014 року підтверджується діючий стан юридичної особи ТОВ «Атторн».

При новому апеляційному розгляді встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом ТОВ «Атторн» був діючим суб'єктом господарювання.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24 червня 2014 року скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 квітня 2014 року та ухвалу господарського суду м. Києва від 03 лютого 2014 року по справі № 50/821. Справу передано на розгляд до господарського суду м. Києва.

В подальшому, ухвалою Вищого господарського суду України від 03 березня 2015 року скасовано постанову Київського апеляційного судугосподарського суду від 19 листопада 2014 року та ухвалу господарського суду м. Києва від 22 вересня 2014 року по справі № 50/821. Справу передано на розгляд до господарського суду м. Києва в іншому складі суду.

Враховуючи, що на час звернення до суду та на даний час ТОВ «Атторн» є діючим суб'єктом господарювання, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

При цьому колегія суддів бере до уваги до обставину, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року, яка є чинною, провадження у даній справі в частині вимог до ТОВ «Атторн» закрито.

Відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За наявності декількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання вимоги ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

За таких обставин, кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Отже, в даному випадку між поручителями спільна порука відсутня.

При вирішенні питання щодо розміру заборгованості, яка виникла станом на 26.10.2009 р., суд виходить з розрахунку, наданого суду апеляційної інстанції, а також вимог ч.6 ст.232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до наданого суду розрахунку, заборгованість ТОВ «Атторн» за кредитним договором станом на 26.10.2009 р. становить: по тілу кредиту - 500 544,38 доларів США та по процентам - 40 722,79 доларів США, а всього 541 267,17 доларів США, що за курсом НБУ (7,9980 грн./1 дол. США) становить 4 329 054,82 грн.; по пені (п.4.1.1 ст.4 кредитного договору) за період з 10.03.2009 р. по 10.08.2009 р. -568773,29 грн., штраф ( п.4.1.1.1, 4.1.1.2 ст.4 ч.2 кредитного договору) -432,93 грн.

За таких підстав позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором у вищевказаному розмірі окремо з кожного поручителя.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3527 грн., по 1763,50 грн. з кожного та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., по 60 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313,314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (, рахунок №0009 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за кредитним договором № CM-SME 006/348/2008 від 08 вересня 2008 року в розмірі 541 267,17 доларів США, що за курсом НБУ (7,9980 грн./1 дол. США) становить 4 329 054,82 грн., та 569 206,22 грн. штрафних санкцій.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (, рахунок №0009 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за кредитним договором № CM-SME 006/348/2008 від 08 вересня 2008 року в розмірі 541 267,17 доларів США, що за курсом НБУ (7,9980 грн./1 дол. США) становить 4 329 054,82 грн., та 569206,22 грн. штрафних санкцій.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати по справі в сумі 1823,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати по справі в сумі 1823,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/3875/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Козлов Р.Ю.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.