УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Журавель В.І., Леванчука А.О.,

Нагорняка В.А., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 9 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що постановою Київського районного суду м. Одеси (яка набрала законної сили), визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області по виконанню постанови Березівського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2011 року про скасування постанови оперуповноваженого Березівського РВ ГУ МВС України від 23 серпня 2011 року про відмову у порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб УПСЗН Березівської районної адміністрації за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 190, 356, 358 КК України, яке набрало законної сили 28 вересня 2011 року, та постанови Березівського районного суду Одеської області від 23 вересня 2011 року щодо притягнення до кримінальної відповідальності працівників прокуратури Березівського району та прокуратури Одеської області, яке набрало законної сили 19 жовтня 2011 року. Незважаючи на її численні скарги посадові особи прокуратури Одеської області до теперішнього часу не прийняли процесуального рішення. У зв'язку з оскарженням бездіяльності працівників прокуратури нею понесені матеріальні витрати, пов'язані із зверненням до Приморського районного суду м. Одеси та Київського районного суду м. Одеси, явкою до судів з питань оскарження їх дій, придбанням канцелярських товарів, ксерокопіювання документів та інших витрат за період з 3 листопада 2011 року по 3 червня 2014 року на загальну суму 1 166 грн 70 коп. На витрачені кошти, вона могла утримувати себе та доньку. У зв'язку з порушенням її прав та прав її доньки прокуратурою Одеської області завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 50 тис. грн. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила суд стягнути з Державного бюджету України на її користь майнову шкоду в розмірі 1 166 грн 70 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 тис. грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 9 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову змінено та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неправомірних дій службових осіб прокуратури, завдання позивачу цією бездіяльністю моральної шкоди, яка відповідно до вимог ст. ст. 1167, 1176 ЦК України підлягає відшкодуванню органом прокуратури.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині задоволення позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення, виходив із недоведеності ОСОБА_3 позовних вимог.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом установлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року , залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 3 червня 2014 року визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області по виконанню постанови Березівського районного суду Одеської області від 20 вересня 2011 року про скасування постанови оперуповноваженого Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області від 23 серпня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб УПСЗН Березівської районної адміністрації за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 190, 356, 358 КК України, яке набрало законної сили 28 вересня 2011 року та постанови Березівського районного суду Одеської області від 23 вересня 2011 року щодо притягнення до кримінальної відповідальності прокуратури Березівського району та прокуратури Одеської області, яке набрало законної сили з 19 жовтня 2011 року (а.с. 28-33).

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не доведено, що внаслідок дій посадових осіб органів прокуратури їй завдано майнової шкоди, яка полягає у понесенні нею витрат, пов'язаних з придбанням канцелярських товарів і ксерокопіювання документів.

Отже, позивач не надала безспірних доказів щодо обставин завдання їй майнової шкоди, тому апеляційний суд правомірно відмовив їй у відшкодуванні майнової шкоди.

За таких підстав, рішення апеляційного суду в зазначеній частині ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, підстав для його скасування у цій частині немає.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав та недоведеність позовних вимог, які ґрунтувалися на завданні моральної шкоди позивачу бездіяльністю працівників прокуратури Одеської області, порушення її прав затягуванням прийняття рішення за її заявою про притягнення до кримінальної відповідальності працівників УПСЗН Березівської районної адміністрації та працівників прокуратури Березівського району та прокуратури Одеської області, при цьому у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд не перевірив доводи, які мають значення для правильного вирішення справи та не врахував того, що факти порушень при розслідуванні кримінальної справи встановлено постановою суду від 23 квітня 2014 року.

Постанова Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року, якою встановлено факти порушень при розслідуванні кримінальної справи, порушеної за заявою ОСОБА_3 є преюдиціальною при вирішенні зазначеного спору (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про відшкодування моральної шкоди та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 не визначився щодо дій відповідачів та їх протиправності, та обмежився лише загальним висновком про те, що не встановлено інших обставин, які в сукупності є підставами для відшкодування шкоди, та обмежився висновком про те, що розмір шкоди не доведений належними та допустимими доказами.

Таким чином, апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду в цій частині та передачі справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду в частині ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:В.І. Журавель
А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
І.М. Фаловська