Справа № 913/2392/2012
Провадження № 22-ц/779/938/2015
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.,

суддів Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Небилівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконкому, свідоцтва про право власності на нерухоме майно і реєстрацію права власності на нерухоме майно, знесення самочинно збудованих господарських будівель та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Небилівської сільської ради про визнання незаконним та скасування права власності на нерухоме майно, визнання незаконною реєстрації права власності на нерухоме майно та знесення самочинно збудованих будівель, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 16 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року з позовом в суд звернулася ОСОБА_2 та після доповнення і уточнення позовних вимог просила ухвалити рішення, яким визнати незаконними та скасувати п. 2 рішення виконавчого комітету Небилівської сільської ради від 11 вересня 2012 року №42 про присвоєння поштової адреси будинковолодінню ОСОБА_3, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно в АДРЕСА_1 видане відповідачу, визнати незаконною реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 та зобов'язати КП «Івано-Франківське ОБТІ» її скасувати, знести самовільно збудовані ОСОБА_3 літню кухню, сарай, гнойову яму та туалет самим відповідачем або за його рахунок і стягнути судові витрати по справі.

Заявлені вимоги позивач після їх збільшення та уточнення обґрунтувала тим, що їй після смерті чоловіка належить згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 серпня 2012 року житловий будинок площею 33,4 кв.м, сарай загальною площею 64,6 кв.м по АДРЕСА_2 Рішенням виконавчого комітету Небилівської сільської ради від 11 вересня 2012 року №42 за ОСОБА_3 визнано право власності на будинковолодіння тільки на підставі договору купівлі-продажу від 05 лютого 1998 року та його заяви без подання жодних правовстановлюючих документів на це будинковолодіння, які передбачені чинним законодавством. Зокрема, без надання акту про закінчення будівництва, прийняття у експлуатацію та технічного паспорта. Відповідач ОСОБА_3 без будь-яких дозвільних документів за тією ж адресою збудував інший житловий будинок літню кухню, сарай, гнойову яму та туалет, які узаконив оскаржуваним рішенням з порушенням меж земельної ділянки.

Факт самочинного будівництва підтверджено спеціалістами відділу містобудування та архітектури Рожнятівської РДА.

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 та Небилівської сільської ради із зустрічною позовною заявою, щоб ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Небилівської сільської ради №29 від 12 червня 2012 року про оформлення права власності на будинковолодіння в АДРЕСА_2 за ОСОБА_2, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно в АДРЕСА_2 від 29 серпня 2012 року, видане ОСОБА_2 КП «Івано-Франківське ОБТІ», знести самочинно збудований відповідачем ОСОБА_2 житловий будинок, сарай та огорожу по АДРЕСА_2 відповідачем або за її рахунок.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що чоловік відповідача ОСОБА_4 після смерті матері спадщину не прийняв, а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року дружина ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини не подавала, однак рішенням виконавчого комітету Небилівської сільської ради від 12 червня 2012 року з порушенням вимог закону оформлено право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_2 за відповідачем та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. У Небилівській сільській раді відсутні документи про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію будинковолодіння в АДРЕСА_2. Оскільки право власності відповідача на домоволодіння оформлене за рішенням органу місцевого самоврядування з порушенням п.п. 1.6, 8.1 Тимчасового положення по порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оспорювані документи є незаконними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 24 грудня 2014 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 16 березня 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог, а рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 залишити без змін.

Апелянт в скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суду надано беззаперечні докази, які вказують на незаконність рішення виконкому, права власності відповідача та реєстрацію цього права, факт самовільного будівництва, яке порушує її права. Внаслідок самочинного будівництва відповідач порушує добросусідські відносини, створює їй незручності та чинить шкідливий вплив на її земельну ділянку, що проявляється а поширенні неприємних запахів на подвір'я, затіненні частини житлового будинку та земельної ділянки, затіканні стічних вод від дощу та снігу на земельну ділянку, створює ризик виникнення пожежі. Право власності відповідача на домоволодіння оформлене за рішенням органу місцевого самоврядування з порушенням п.п. 1.6, 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Рішенням Небилівської сільської ради від 11 вересня 2012 року №42 присвоєно поштову адресу будинковолодіння ОСОБА_3 та оформлено право власності на будинковолодіння за ним. Вважає рішення незаконним, оскільки воно ухвалено тільки на підставі договору купівлі-продажу та заяви ОСОБА_3 без подання жодних правовстановлюючих документів на будинковолодіння, які передбачені чинним законодавством. Крім того, вказаним рішенням узаконено самочинне будівництво.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що сторони не довели законність та підставність своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що будинковолодіння сторін межують. ОСОБА_2 є власником будинковолодіння по АДРЕСА_2 Рожнятівського району після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно витягу з рішення Небилівської сільської ради №29 від 12 червня 2012 року підтверджено, що виконавчий комітет Небилівської сільської ради оформив право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2

За договором купівлі-продажу житлового будинку від 05 лютого 1998 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_1

Згідно витягу з рішення Небилівської сільської ради від 11 вересня 2012 року, будинковолодіння ОСОБА_3 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 та оформлено право власності на будинковолодіння.

Як встановлено судом першої інстанції спір між сторонами виник у зв'язку з неприязними відносинами та користуванням земельною ділянкою.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

Відповідно до частин 1,2 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту,

або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до пункту 17 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі за текстом - Постанова), позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином, за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду позивач ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що самочинно збудовані будівлі поширюють неприємний запах, спричиняють затікання стічних вод від дощу та снігу на земельну ділянку позивача-відповідача та створюють ризик виникнення пожежі. У матеріалах справи відсутні приписи, які б видавала Інспекція ДАБК чи інших уповноважених органів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з інтересів обох сторін та відсутності порушення ї прав апелянта та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк