Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Іщук Людмила Анатоліївна, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2013 року, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004 року. 25 жовтня 2006 року ОСОБА_4 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, на забезпечення виконання якого за договором іпотеки передав в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1 Київської області, який було придбано ОСОБА_4 25 жовтня 2006 року. Посилаючись на те, що спірний будинок було придбано у період шлюбу та передано в іпотеку банку без її згоди, позивач просила визнати договір іпотеки недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 25 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Іщук Л.А., за реєстровим № 3065.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2013 року виправлено описку у судовому рішенні від 06 листопада 2013 року, зазначено датою укладення договору іпотеки «25 жовтня 2006 року» замість «25 жовтня року».

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, а тому переданий банку в іпотеку житловий будинок є їхньою спільною сумісною власністю, розпоряджатися якою одноосібно ОСОБА_4 права не мав.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що оскільки договір іпотеки укладено за відсутності нотаріально посвідченої згоди позивача, як дружини іпотекодавця, це є підставою для визнання договору недійсним.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st313/> справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315/>. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Судами установлено, що з 25 вересня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

25 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір. На забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого стали належні позичальнику на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 Київської області та земельна ділянка площею 0,1000 га, яка знаходиться за тією ж адресою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2012 року визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 Київської області та Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1000 га за тією ж адресою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що ОСОБА_4 при передачі житлового будинку в іпотеку умисно приховав той факт, що будинок набуто під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Так, в анкеті-заявці на видачу кредиту ОСОБА_4 зазначив у графі «сімейний стан», що він не одружений; зазначені відомості були відсутні і у його паспорті громадянина України. Крім того, у договорі купівлі-продажу спірного житлового будинку міститься вказівка про те, що покупець на момент купівлі будинку у зареєстрованому та фактичному шлюбі не перебуває та будинок не знаходиться у сумісній власності

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Вирішуючи справу, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України обставини справи встановив неповно, у достатній мірі не перевірив доводи апеляційної скарги; не витребував для перевірки довідку-анкету позичальника на отримання кредиту, на яку як на доказ безпідставності позову посилався банк; не дав належної оцінки договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 жовтня 2006 року, у якому зазначено, що покупець не перебуває у зареєстрованому або фактичному шлюбі; не встановив чи повідомляв іпотекодавець іпотекодержателя про те, що предмет іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді: В.І. Амелін