Справа № 715/65/15-ц
Провадження № 2/715/140/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складi: головуючого судді Цуркана В.В.

секретаря судового засідання Майщук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Глибоцького районного суду Чернівецької області цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 13680,42 гривень, посилаючись на те, що 07.03.2006 року між ними і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в свою чергу відповідач зобов'язався щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за даним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.11.2014 року виникла заборгованість в розмірі 16872,88 гривень. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 4320,10 гривень, яка була стягнута судовим наказом Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11.09.2008 року. Таким чином різниця становить 12552,78 гривень, плюс штрафи - 500 гривень (фіксована частина) та 627,64 гривень (процентна ставна). А тому, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанку» заборгованість в розмірі 13680,42 гривень за договором та судові витрати понесені по справі.

В судове засiдання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути у його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте його представник подав заяву про розгляд справи у його відсутності та застосування строків давності, мотивуючи тим, що відповідач здійснив останню активну операцію, щодо погашення боргу - 01.07.2011 року, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про захист порушеного права лише 29.12.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н від 07.03.2006 року, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 7000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до лютого 2008 року.

Це стверджується копією заяви ОСОБА_1, яка разом із запропонованими банком Умовами та Правила надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9).

Відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених кредитним договором, оскільки не сплачував кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору.

Встановлено також, що за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» 11 вересня 2008 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області видано судовий наказ згідно з яким з відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 4320 гривні 10 коп. (а.с.4).

У справі також встановлено, що судовий наказ від 11 вересня 2008 року видано на стягнення заборгованості, яка утворилася станом на 15 липня 2008 року, тобто після закінчення дії договору.

Позовні вимоги у даній справі фактично стосуються заборгованості за період з 16 липня 2008 року по 30 листопада 2014 року.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимоги про стягнення заборгованості як за період до видачі судового наказу (з 16 липня по 11 вересня 2008 року) так і за період після його видачі (з 11 вересня 2008 року по 30 листопада 2014 року), про те після закінчення дії договору.

Таку заборгованість позивач вирахував як різницю між нарахованою заборгованістю за весь період з моменту укладання договору до 30 листопада 2014 року (16872,88 грн.) на заборгованістю, яка визначена судовим наказом (4320,10 грн.) з додаванням штрафів (фіксованої частини у розмірі 500 гривень та процентної складової у розмірі 627 гривень 64 коп.).

Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості яка виникала після закінчення дії договору, частково за період до видачі судового наказу, а також після його видачі, в т.ч. заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків та штрафів, то суд вважає дані вимоги безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений на період до лютого 2008 року (а.с.9).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Судом встановлено, що позивач, подавши заяву про видачу судового наказу, скористався саме цим правом повернення заборгованості за кредитом у розмірі 3244 гривень 72 коп. в тому числі з нарахованими відсотками станом на 15 липня 2008 року в сумі 1075 гривень 38 коп.

Матеріалами справи було достовірно встановлено, що судовим наказом Глибоцького районного суду від 11.09.2008 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість відповідно до договору від 07.03.2006 року в розмірі 4320 гривень 10 копійок та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 після видачі судового наказу почав частинами здійснювати погашення заборгованості у жовтні 2008 року та липні 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 17 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Таким чином із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, в даному випадку фактично після закінчення дії договору, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України виникає грошове зобов'язання із повернення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому вимоги банку про стягнення заборгованості за період до видачі судового наказу (з 16 липня 2008 року по 11 вересня 2008 року) та після його видачі з 12 вересня 2008 року до 30 листопада 2014 року, до якого також включено відсотки за користування кредитом та штрафи, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв.

З огляду на наведене, позовні вимог є безпідставними і не підлягають до задоволення.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд Чернівецької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ: