Справа № 377/419/15 Головуючий у І інстанції Орел А.І.
Провадження № 22-ц/780/4045/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 21.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2015 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Білоконь О.В., Гуля В.В.,

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 22 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, Славутицької міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, відділ Держземагенства України у місті Славутичі Київської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання незаконним рішення Славутицької міської ради про передачу земельної ділянки у власність та зобовязання прийняти рішення про передачу у власність земельної ділянки, та за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, -

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області в якому просив

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305452, виданий 28.11.2005 року виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на земельну ділянку площею 0,0510 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Київська область, м. Славутич, Київський квартал, буд. 75/1, зареєстрований за № 334;

визнати незаконним рішення Славутицької міської ради Київської області від 20 травня 2005 року за № 683-46-IV про надання ОСОБА_2 безкоштовно у власність земельної ділянки загальною площею 0,0510 га, що розташована за адресою: Київська область, м. Славутич, Київський квартал, буд. 75, для обслуговування жилого будинку, господарських споруд;

зобовязати Славутицьку міську раду Київської області відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України винести рішення про надання ОСОБА_2 безкоштовно у власність земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, м. Славутич, Київський квартал, буд. 75, для обслуговування жилого будинку, господарських споруд, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки в межах норм, встановлених ст.121 ЗК України.

Вимоги мотивував тим, що під час розроблення та складання технічної документації на земельну ділянку було допущено помилку, яка призвела до того, що частина прибудованого гаражу було розміщено за межами наданої ділянки, що змусило його укласти договір оренди відповідної частини земельної ділянки. Крім того, в державному акті допущена помилка у нумерації будинку, який помилково вказаний під № 75/1, а можливості виправлення законодавством не передбачено.

Третя особа: ОСОБА_3 подала позовну заяву до виконавчого комітету Славутицької міської ради з самостійними вимогами про визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 305452, виданого 28.11.2005 року виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на земельну ділянку площею 0,0510 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Київський квартал 75 в м. Славутичі, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 334.

Позовні вимоги мотивувала тим, що порушено її право на набуття у власність земельної ділянки як співвласника житлового будинку, що на ній розташований, при складанні державного акта на землю.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 22 травня 2015 року у задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Третя особа: ОСОБА_3 також звернулася до суду із апеляційною скаргою на зазначене рішення, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

По справі встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1995 року, виданого ВО «Чорнобильська АЕС», одноквартирний будинок за адресою: м. Славутича, Київський квартал, буд. 75, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сімї: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Будинок приватизований згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла 21 листопада 2014 року (а.с.91).

Рішенням Славутицької міської ради Київської області від 20 травня 2005 року № 683-46-IV надано ОСОБА_2 безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0,0510 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: м. Славутич, Київський квартал, буд. 75 та затверджено технічну документацію для виготовлення державного акту на право власності на землю (а.с.60).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 28 листопада 2005 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305452, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 334, у тексті якого допущено технічну помилку при написанні номера будинку, внаслідок якого помилково зазначений номер будинку 75/1.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 20.05.2014 року вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера (а.с. 101-105).

25 вересня 2014 року Славутицька міська рада Київської області (Орендодавець) і ОСОБА_2 (Орендар) уклали договір оренди землі № 681.14, згідно якого передано в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0015 га, розташовану за адресою: м. Славутич, Київський квартал, буд. 75/1 (а.с.. 14-16, 17).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 20.05.2014 року вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера (а.с. 96-100).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 цього Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема:

безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. «б»);

приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (п. «в»).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно п. «а» і «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

розпорядження землями територіальних громад;

передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян визначений статтею 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до ч. 2 цієї статті рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Організація та порядок здійснення землеустрою, розгляд і затвердження землевпорядної документації визначено статтями 185 і 186 цього Кодексу у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин.

Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2, м. Славутич, Київський квартал, буд. 75/1, рішенням міської ради від 27 квітня 2005 року № 661-45-IV було надано дозвіл на попереднє погодження на передачу у власність земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Славутич, Київський квартал, буд. 75 та дозволено розробку технічної документації для видачі Державного акту на право власності на землю. Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради від 25.10.2004 року № 656 на підставі заяви ОСОБА_2 було затверджено встановлені межі між суміжними ділянками житлових будинків № 75 і 76 Київського кварталу згідно з актом погоджувальної комісії з питань розгляду земельних спорів від 06.08.04 року. На підставі заяви ОСОБА_2 від 15.03.2004 року було проведено інвентаризацію та встановлення меж земельних ділянок та складено акт установки меж між суміжними земельними ділянками № 75 і 76 від 6 серпня 2004 року, складено абрис меж земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки площею 0,0510 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 3 цієї статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

г відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 цього Кодексу у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що оспорюване позивачем рішення про надання земельної ділянки у власність Славутицькою міською радою Київської області прийнято в межах її компетенції і відповідно до закону позивачем не доведено наявності порушення його права власності на землю та наявності підстав для визнання рішення незаконним.

Оспорюваний державний акт на право власності на землю виданий на виконання рішення про надання земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою відповідно до встановленого порядку.

Земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі відповідно до положень Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Суду не надано доказів обмеження прав співвласників жилого будинку, розташованого на приватизованій земельній ділянці.

Враховуючи зазначене, позивачем і третьою особою з самостійними вимогами не доведено порушення їх права власності та наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного державного акту на землю.

Наявна технічна помилка, допущена при складенні державного акту на право власності на землю, не позбавляє його дійсності і не може бути підставою для визнання його недійсним.

Встановивши вищезазначені обставини та застосувавши до спірних правовідносин положення ст.ст. 12, 78,81,116,118,126,185,186 ЗК України, суд І інстанції правильно визначив, які правовідносин виникли між сторонами , застосував до них необхідні норми матеріального права та прийшов до обґрунтованого висновку про залишення позовів без задоволення.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах ,були предметом дослідження судом І інстанції та додаткового правового аналізу не потребують,

оскільки при їх дослідженні та встановленні судом І інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду І інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, на які посилається позивач і третя особа з самостійними вимогами як на підставу своїх вимог, спірні відносини не регулюють і до них застосовуватися не можуть.

Правових підстав для визнання недійсним державного акта на право власності на спірну земельну ділянку немає.

Виходячи з викладеного, у задоволенні первісного позову та позову третьої особи з самостійними вимогами необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: