АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1062/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріАнкудінові О.І.,

з участю: апелянта ОСОБА_6,

відповідачки ОСОБА_7, її адвоката Топора І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - реєстраційна служба Черкаського управління юстиції про витребування майна та зняття з державної реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

19 лютого 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він, як учасник бойових дій, в 1989 році отримав двокімнатну квартиру на підставі ордера НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, на склад сім'ї з двох осіб - він та його дружина ОСОБА_9.

В 2004 році ОСОБА_9 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до нього про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.03.2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01.11.2005 року, позов ОСОБА_9 було задоволено.

За час оскарження ним зазначених судових рішень ОСОБА_9 приватизувала спірну квартиру та на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2006 року провела відчуження її на користь відповідачки ОСОБА_7

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.02.2012 р. визнано недійсним рішення виконавчого комітету Соснівського районної ради м. Черкаси від 19.07.2006 р. № 470 у частині приватизації ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_1, оскільки приватизація проведена з порушенням вимог закону.

Тому позивач просить суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 та скасувати у реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_7

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України у цивільних і кримінальних справах від від 11 лютого 2015 року ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що апеляційний суд належним чином не перевірив, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, якими доказами вони підтверджуються; не визначився з нормами матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню; не встановив усіх фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивач не був власником майна, зокрема спірної квартири, його вимоги не підлягають до задоволення в порядку ст.388 ЦК України. Суд також вказав, що чинність договору купівлі - продажу даної квартири підтверджено судовими рішеннями.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, вважаючи його не законним та не обґрунтованим.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав").

Встановлено, що позивач 14 грудня 1989 року отримав двокімнатну квартиру на підставі ордера НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 на склад сім'ї з двох осіб - він та дружина ОСОБА_9.(а. с. 9).

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 26.03.2004 року, яке ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01.11.2005 року було залишено без змін, позивач ОСОБА_6 був визнаний особою, яка втратила право користування жилим приміщенням у АДРЕСА_1.

Відповідно договору купівлі-продажу від 16 серпня 2006 року квартиру НОМЕР_2 за вказаною адресою ОСОБА_9 продала ОСОБА_7. (а. с. 7).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 зареестрована за ОСОБА_7 (а. с. 8).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.02.2012 року встановлено, що приватизація квартири АДРЕСА_1 проведена з порушенням вимог закону і рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 19 липня 2006 року за № 470 в частині приватизації ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_1 визнано недійсним (а. с. 10 - 12).

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 вересня 2012 року ОСОБА_6 відмовлено в позові до ОСОБА_7 (ОСОБА_7) та ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири та визнання недійсною державної реєстрації права власності на квартиру ( а. с. 33 - 35).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2012 року апеляційна скарга ОСОБА_6 відхилена, а рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 вересня 2012 року залишено без змін ( а. с. 36 -38).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2013 року касаційна скарга ОСОБА_6 відхилена, а рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 вересня 2012 року та ухвала колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2012 року залишені без змін ( а. с. 39 - 40).

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 25 січня 2013 року ОСОБА_6 відмовлено в позові до відповідачки ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод в користуванні майном. ( а. с. 41 - 43).

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2014 року по даній справі, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_6 в задоволенні позову до ОСОБА_7 про витребування майна та зняття з державної реєстрації, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 11 лютого 2015 року звернула увагу на те, що судами не досліджено взаємозв'язок положень ст. 396 ЦК України із обгрунтуванням заявленого позову та встановленими обставинами.

Зокрема, статтею 396 ЦК передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до даної статті суб'єктами права на захист речових прав на чуже майно можуть бути в першу чергу особи, яким такі права належать. Тобто, за захистом може звертатись лише «особа, яка має право на чуже майно».

Одним з найбільш поширених способів захисту, які можуть використовуватися при захисті прав на чуже майно, є речово-правові способи захисту, які застосовуються у порядку передбаченому ст.ст. 387-391 ЦК України.

Майно від добросовісного набувача (тобто такого, який не знав і не повинен був знати, що особа, яка відчужила майно, не мала на це права) може бути витребуване володільцем лише за наявності підстав, зазначених у ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом

Як роз'яснив законодавець, при застосуванні усіх способів захисту прав на майно потрібно мати на увазі, що відповідні способи захисту застосовуються не власниками, які однак мають такі ж самі права щодо захисту як і власники майна. А тому, у вирішенні питання про те, хто з них може подати позов про захист права, слід виходити з обсягу правомочностей обох названих осіб. Якщо право володіння належить не власникові, то позов вправі подавати володілець майна. Власник може звернутися з таким позовом лише після припинення у володільця згаданого права на володіння.

Позови пов'язані з визнанням права на чуже майно чи усуненням перешкод у користуванні майном характеризуються тим, що підтвердженням наявності такого права можуть бути насамперед правовстановлюючі документи (свідоцтва, державні акти, договори тощо). Тільки за наявності останніх право може бути поновлене.

Право користування нерозривно пов'язане з правом володіння. Як володіння так і користування буває законним і незаконним. Законним користувачем може бути не лише власник, а й інші особи, яким це право належить на правових підставах.

В даному випадку, позивач ОСОБА_6, на підтвердження наявності законного права на користування квартирою, має ордер на жиле приміщення НОМЕР_1, який виданий на його ім'я на підставі рішення Придніпровського райвиконкому м.Черкаси №347 від 14.12.1989 року(а.с.9).

Колегія суддів, вважає, що позивачем ОСОБА_6 обрано правильний спосіб захисту своїх порушених прав, а тому його вимоги в частині витребування майна підлягають до задоволення.

З обраним позивачем способом захисту свого права погодився і Вищий спеціалізований суд України, висновки і мотиви якого, з яких скасовані рішення, відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Отже, у разі вибуття майна з володіння власника, а в даному випадку користувача, за даних обставин, законодавець надає переваги у захисту власнику (користувачу), а не добросовісному набувачеві. Однак це не означає, що добросовісний набувач взагалі позбавлений можливостей захисту своїх інтересів, адже він може звернутися з відповідним позовом до особи, яка відчужила йому спірне майно.

Щодо вимоги про скасування у реєстрі прав власності на нерухоме майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1, то вона (вимога) також підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.

Частиною 4 статті 9 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011року № 3502/5 встановлено, що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Оскільки в даному випадку відновлюється законне право позивача на користування спірною квартирою, якого він був позбавлений в результаті дій особи, яка відчужила її (квартиру), не маючи на це права, то підлягає скасуванню і реєстрація права власності відповідачки на вказану квартиру.

Що стосується строку позовної давності, про застосування якого просить відповідачка, вважаючи його пропущеним, то така її позиція не відповідає обставинам справи, оскільки право позивача ОСОБА_6 на житло визнано порушеним рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 28 лютого 2012 року щодо визнання незаконною приватизації квартири ОСОБА_9

До суду ОСОБА_6 з зазначеним позовом звернувся 12.12.2013 року.

Тому строк позовної давності в даному випадку ним не пропущений.

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції вказаних обставин та вимог не врахував, неповно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, неналежним чином оцінив докази та дав їм неналежну правову оцінку і фактично не вирішив спір.. При цьому суд невірно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та ухвалив не обґрунтоване і не законне судове рішення.

Дані обставини, відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Про судові витрати суд вирішує відповідно до положень ст.88 ЦПК.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - реєстраційна служба Черкаського управління юстиції про витребування майна та зняття з державної реєстрації задовольнити повністю.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 від добросовісного набувача за договором купівлі-продажу квартири від 16 серпня 2006 року ОСОБА_7.

Скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 4400 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :