Справа № 459/662/08 Головуючий у 1 інстанції: Сковронський С.І.
Провадження № 22-ц/783/594/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 грудня 2008 року,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 грудня 2008 року задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про втрату права на житлове приміщення.

Визнано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 такими, що втратили право на житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необ'єктивним та грубо порушує права неповнолітньої особи. Вказує на те, що на момент ухвалення рішення вона була неповнолітньою, однак суд першої інстанції не взяв цього до уваги, не встановив умов проживання неповнолітньої особи та не з'ясував чи наявне у неї інше житло. Крім того зазначає, що районний суд належним чином не повідомив її про розгляд справи.

Просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_1, та відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, у тому числі і апелянта, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, районний суд виходив з того, що відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 спірною квартирою не цікавляться та не проживають в квартирі більше шести місяців.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як він дійшов до них з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивачі звернулись в суд з позовом про визнання відповідачів втратившими право на користування житловим приміщенням на підставі ст.71 ЖК України.

Районним судом встановлено, що згідно копії поквартирної карточки, основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_8, в квартирі прописані ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2

Відповідно до актів ЖКК №3 від 17.07.2007 року, 09.08.2007 року, 20.09.2007 року, складеними в присутності сусідів та підписаними ними, ОСОБА_6 разом з дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст.ст.71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням унаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно роз'яснень, даних у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України ОСОБА_2 доказів того, що вона була відсутня у спірній квартирі понад встановлені законом строки з поважних причин, нею не було подано.

Статтею 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання .

Фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років має неповну цивільну дієздатність, а при досягненні вісімнадцяти років така особа набуває повної цивільної дієздатності(ст.ст.32,34 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_2 на час ухвалення оскаржуваного рішення досягла 16-и років, а 23.12.2009 року вона досягла повноліття.

З копії паспорта ОСОБА_2, який виданий 05.02.2009 року, вбачається, що з 13.07.2011 року вона зареєстрована АДРЕСА_2. Доказів того, що на момент отримання цього паспорта вона проживала чи була зареєстрована у спірній квартирі апелянтом не подано.

Після реєстрації 11.05.2013 року шлюбу із ОСОБА_9 та зміною прізвища на "ОСОБА_2", місцем реєстрації апелянта з 04.07.2013 року є АДРЕСА_3, що стверджується свідоцтвом про шлюб та копією паспорта, виданого 22.05.2013 року.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_10 було відомо, що її визнано втратившою право на проживання у спірній квартирі, однак аж до 17.09.2014 року(до часу подання апеляційної скарги) вона не вважала, що оскаржуване рішення є незаконним і ним порушено її права чи інтереси.

Твердження апелянта про те, що районним судом було неналежно повідомлено її про час та дату судового засідання, колегія суддів вважає безпідставними, так як всі відповідачі належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України були повідомлені про дату розгляду справи (а.с.51, 56).

На думку судової колегії, оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, а оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 грудня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: