АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Мазурик О.Ф., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Київської міської ради, ОСОБА_4, третя особа: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання незаконним і скасування рішення, витребування майна з чужого незаконного володіння і скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №757/6502/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6791/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мельник А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Київської міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення, витребування майна з чужого незаконного володіння і скасування державного акта про право власності на земельну ділянку в частині позовних вимог про скасування рішення сесії Київської міської ради від 01 листопада 2007 року № 1095/3928 «Про передачу громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» закрито.

03 квітня 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що спір є приватноправовим, оскільки стосується порушення відповідачами права ОСОБА_1 на користування земельною діяльною.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник Київської міської ради за довіреністю - ОСОБА_8 апеляційну скаргу просила відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

21 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Київської міської ради, ОСОБА_4, у якому просила скасувати рішення сесії Київської міської ради від 27.11.2008 року №665/665 «Про продаж громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1», визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 19.02.2009 року №88, укладений між Київською міською радою та ОСОБА_4, визнати недійсним договір дарування вказаної земельної ділянки від 25.05.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, скасувати державний акт на право власності на вказану земельну ділянку та витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Київської міської ради.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується, суд першої інстанції керувався ст. 3, п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, рішенням Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 та виходив з того, що спір в частині скасування рішення сесії Київської міської ради від 01 листопада 2007 року № 1095/3928 «Про передачу громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в судах в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих ними при здійсненні владних управлінський функцій.

У Рішенні Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п.п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України зазначено, що положення п.п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України в частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги про скасування рішення сесії Київської міської ради від 01 листопада 2007 року № 1095/3928 «Про передачу громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що Київською міською радою було порушено її право на отримання спірної земельної ділянки в оренду на конкурсних засадах згідно ст. 128 ЗК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що спір виник не з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії або дій чи бездіяльності Київської міської ради як суб'єкта владних повноважень і не з приводу здійснення нею владних управлінських функцій, а з приводу порушення прав позивача на користування земельною ділянкою шляхом передання її в оренду. Київська міська рада при прийнятті рішення від 01 листопада 2007 року № 1095/3928 «Про передачу громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» не здійснювала щодо ОСОБА_1 владних управлінських функцій, а тому справа про скасування вказаного рішення підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року не може вважатися такою, що постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 4 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року - скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді