АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 603/891/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Гудкова Ю.Г.
Провадження № 22-ц/789/295/15 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Козак І. О., Демкович Ю. Й.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області про скасування рішень сесії селищної ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування запису про реєстрацію Державного акту,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що у 1988 році померла її сестра ОСОБА_5, яка за життя користувалася земельною ділянкою площею 0, 55 га в смт.Коропець. Після смерті сестри позивачка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном у 6-місячний строк після смерті ОСОБА_5 Інших спадкоємців, крім позивачки, не було. З 1977 по 1998 роки позивачка проживала у Кіровоградській області, після повернення у 1998 році дізналась, що частину земельної ділянки площею 0, 35 га, якою користувалася ОСОБА_5, обробляє відповідачка ОСОБА_3, якій ця земельна ділянка передана рішенням сесії 25.09.1995 року, а в подальшому була останньою приватизована та їй видано Державний акт на право власності на землю. Рішення Коропецької селищної ради про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0, 35 га, якою до 1988 року користувалася ОСОБА_5, позивачка вважає незаконним та просить скасувати з тих підстав, що згідно вимог Земельного кодексу України 1990 р. необхідною передумовою для надання земельної ділянки була заява особи, однак ОСОБА_3 такої заяви не подавала. Крім цього, при виготовленні Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім"я ОСОБА_3 допущено порушення п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затв. наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 4.05.1999 р. №43, а саме не узгоджено межі земельної ділянки із суміжними землекористувачами.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вказує, що суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 після смерті сестри ОСОБА_5 почала користуватись її майном, тобто вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, рішення про припинення права користування земельною ділянкою не приймалось, згідно інформації архівного відділу Монастириської РДА, за 1986-1993 роки відсутні рішення щодо відчуження земельної ділянки площею 0, 35 га від ОСОБА_5 На думку апелянта, суд неправильно застосував п.5 ч.1 ст. 36 ЗК УРСР ( в ред. 1970 р.), так як у померлої ОСОБА_5 залишились члени сім"ї, тобто апелянтка, до якої перейшло право користування землею. Також зазначає, що суд не взяв до уваги, що на ОСОБА_1 чинився психологічний тиск, а тому вона не могла раніше звернутися в суд. Суд не врахував, що ОСОБА_3 не подавала заяву до селищної ради про надання їй земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, відповідачки та її представника, які вважають рішення суду законним та обгрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачкою не доведено порушення її прав у сфері земельних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 належало будинковолодіння по АДРЕСА_1 та в користуванні перебувала земельна ділянка площею 0, 55 га. Господарство ОСОБА_5 відносилось до суспільної групи - колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року земельна ділянка площею 0, 55 га передана у фонд колгоспу.

Рішеннями сесії Коропецької селищної ради від 8 квітня та 29 травня 1995 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0, 75 га, в тому числі 0, 15 га для обслуговування житлового будинку, та 0, 60 га для ведення особистого селянського господарства ( в тому числі 0, 35 га, які перебували до ІНФОРМАЦІЯ_1 року у користуванні ОСОБА_5, як вбачається з пояснень сторін).

21 червня 2001 року ОСОБА_3 видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 75 га, яка розташована на території смт.Коропець.

ОСОБА_1, яка є сестрою ОСОБА_5, з 1977 по 1998 рік проживала у Кіровоградській області.

У 2013 році ОСОБА_1 зверталась в Монастириський районний суд з позовом до ОСОБА_3, Коропецької селищної ради, третя особа відділ Держземагентсва у Монастириському районі про скасування рішень сесії селищної ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування запису про реєстрацію державного акта, однак з інших підстав, ніж заявлені у даному позові. Рішенням Монастириського районного суду від 12.07.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 5.09.2013 року, ОСОБА_1 відмовлено у позові та встановлено, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, а тому з врахуванням вимог ст. 61 ЦПК України суд вірно не прийняв до уваги доводи позивачки щодо прийняття спірної земельної ділянки у спадщину.

Рішення Коропецької селищної ради щодо надання у користування чи у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, якою користувалася ОСОБА_6, не приймались.

Отже, ОСОБА_1 не набула права користування земельною ділянкою, якою користувалася її сестра ОСОБА_6

Таким чином, оскільки після смерті ОСОБА_5 частина земельної ділянки площею 0,35 га, яка перебувала у її користуванні, не перейшла ні в користування, ні у власність ОСОБА_1, а у встановленому законом порядку була надана ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, тому суд прийшов до вірного висновку, що права позивачки не порушені.

Доводи ОСОБА_1 про неправомірність рішення про надання ОСОБА_3 земельної ділянки через відсутність заяви останньої, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, оскільки згідно вимог Закону України "Про звернення громадян" заяви мають 5-річний строк зберігання, а тому заява ОСОБА_3 за 1995 рік об"єктивно не може бути збережена, а доводи про те, що такої заяви не було, є лише голослівними припущеннями ОСОБА_1

Також суд прийшов до вірного висновку про те, що при видачі ОСОБА_3 Державного акту на право власності на землю не було допущено порушення норм земельного законодавства щодо узгодження меж земельної ділянки, так як земельна ділянка надавалась останній у 1995 році, в той час як ОСОБА_1 до 1998 року на території Коропецької селищної ради не проживала; у 2001 році при виготовленні Державного акту на землю на ім"я ОСОБА_3 за рішенням селищної ради було здійснено корекцію розміру наданої їй ділянки та погоджено межі із суміжними землекористувачами, що підтвердив у судовому засіданні представник Коропецької селищної ради.

Таким чином, рішення суду є законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що рішення про припинення права користування ОСОБА_5 земельною ділянкою не приймалось, згідно інформації архівного відділу Монастириської РДА, за 1986-1993 роки відсутні рішення щодо відчуження земельної ділянки площею 0, 35 га від ОСОБА_5, суд неправильно застосував п.5 ч.1 ст. 36 ЗК УРСР ( в ред. 1970 р.) щодо припинення права землекористування, так як у померлої ОСОБА_5 залишились члени сім"ї, тобто апелянтка, до якої перейшло право користування землею, колегія суддів оцінює критично, так як дані доводи заявлялися ОСОБА_1 при розгляді справи у 2013 році і вищезазначеним рішенням Монастириського районного суду 12.07.2013 р. та ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 5.09.2013 р. встановлено, що зі смертю ОСОБА_5 було припинено її право користування земельною ділянкою, а ОСОБА_1 втратила статус члена колгоспного двору по АДРЕСА_1, головою якого була мати ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - ОСОБА_7 Тому підстав для прийняття рішень щодо відчуження земельної ділянки площею 0, 35 га від ОСОБА_5, не було.

Підстав для зміни чи скасування рішення суду з мотивів, зазначених апелянтом, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома