АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3903/15 Справа № 204/275/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Колодяжної Н.Є., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства зобмеженою відповідальністю "ПОРШЕ Мобіліті" про визнання кредитного договору, договору застави та окремих їх положень недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2015 року позовна заява ОСОБА_2 до ТОВ "ПОРШЕ Мобіліті", про визнання кредитного договору, договору застави та окремих їх положень недійсними - визнанна неподаною та повернута Позивачу, на підставі ч.2 ст.121 ЦПК України (а.с. 8).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу судді скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження, відповідно до ст. 312 ЦПК України, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не виконала вимоги ухвали судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2015 року, а саме, не було сплачено судовий збір за вимоги майнового характеру та не доданно документ на підтвердження його сплати та не зазначено доказів, зокрема щодо понесених витрат позивача по оплаті правової допомоги.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, вимогами якої є визнання кредитного договору, договору застави та окремих їх положень недійсними у зв'язку з невідповідністю вказаних договорів вимогам Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" та ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Тобто, вказаними нормами Закону Позивача звільнено від сплати судового збору в повному обсязі, незалежно від того, який характер носять заявлені позовні вимоги - майнового чи не майнового, оскільки спір пов'язаний з застосуванням Закону України "Про захист прав споживачів".

Однак, суд першої інстанції, всупереч вказаним нормам, вищевказані обставини, на які також звертала увагу суду Позивач у заяві про усунення недоліків, при постановленні ухвали - не врахував.

Окрім того, колегія апеляційного суду не погоджується з висновком місцевого суду, щодо обов'язкової необхідності зазначення Позивачкою в позовній заяві доказів, щодо обсягу понесених витрат по оплаті правової допомоги з огляду на наступне.

Чинним законодавством України не передбачено, що підставою для повернення позовної заяви, яка пов'язана з застосуванням ЗУ "Про захист прав споживача" є не зазначення доказів, щодо такої обставини справи, як обсяг понесених витрат позивача по оплаті правової допомоги, зокрема згідно ч.4 п.7 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Необхідні для вирішення справи, докази можуть бути долучені до початку розгляду справи, зокрема у попередньому судовому засіданні, а недоведеність тієї чи іншої вимоги, чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги - може стати підставою для відмови в задоволенні позову чи окремих позовних вимог при вирішенні справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву Позивачу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2015 року - скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: