АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар: Шерівська Ю.А.,

за участю: представника відповідачів - ОСОБА_1, третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5, служба у справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації, про виселення, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 липня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_5, служба у справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації, про виселення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 14 липня 2008 року уклали кредитний договір №CVSNGA00000165, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 61 709,44 доларів США строком до 14 липня 2023 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

________

№22-ц/794/1270/15 р. Головуючий у 1-й інстанції Мізюк В.М.

Категорія: 27 Доповідач Литвинюк І.М.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 уклали договір іпотеки № CVSNGA00000165, відповідно до якого надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за в АДРЕСА_1.

Зазначав, що Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме, надав ОСОБА_2 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. ОСОБА_2, в свою чергу, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

21 листопада 2012 року судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок в АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк».

Проте, після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки мешканці в добровільному порядку не звільнили житловий будинок, а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. ?

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляції зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та має бути скасоване у зв'язку з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок, який є предметом договору іпотеки, придбаний не за рахунок отриманого кредиту, а також в зв'язку з проживанням у вказаному будинку малолітніх дітей.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 14 липня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитним договір №CVSNGA00000165, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 61 709,44 доларів США строком до 14 липня 2023 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором у той же день між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір №CVSNGA00000165, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Олексюк С.В., згідно умов якого ОСОБА_5 надала в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розміром 206,50 кв. м., житлова площа 115,10 кв. м., розташований в АДРЕСА_1, який належить їй на праві власності.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 21 листопада 2012 року, вирішено у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVSNGA00000165 від 14 липня 2008 року звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк»; виселити ОСОБА_5 з вищевказаного житлового будинку зі зняттям її з реєстраційного обліку.

Крім того, судом встановлено, що в АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами 1, 2 статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини 3 статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом іпотеки за іпотечним договором від 14 липня 2008 року є житловий будинок по АДРЕСА_1, який на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Мамаївської сільської ради 25 травня 2005 року та зареєстрованого в Кіцманському РБТІ 25 травня 2005 року в реєстрову книгу №9, за реєстровим №1813, належить ОСОБА_5.

Отже, встановивши, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення ст.109 ЖК України покладає саме на суд обов'язок зазначити у рішенні «інше постійне жиле приміщення», яке має бути надано відповідачам та жодним чином не зобов'язує банк надавати таке житло та зазначати його у позовній заяві, колегія суддів вважає необгрутованими та такими, що суперечать правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у справі №6-39цс15 від 18 березня 2015 року, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно встановивши обставини справи і визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми та ухвалив законне й справедливе рішення, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: