Справа № 161/1338/15-ц Провадження № 22-ц/773/1683/15 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Категорія: 27 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів Овсієнка А.А., Антонюк К.І.

з участю:

секретаря Кирилюка О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариства «Дельта Банк» (далі по тексту ПАТ) звернулося до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 20 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі по тексту ПАТ) та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 8_09/02/07-НВклн на суму 38 850 дол. США зі сплатою 12, 7 % річних із строком дії до повного погашення кредиту.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним зобовязанням, у звязку із чим, ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора.

17 червня 2008 року був укладений Додатковий договір № 1 до вказаного договору, за умовами якого, зокрема п. 2.4 процентна ставка за користування кредитом визначена в розмірі 14, 7 % річних.

У звязку із неналежним виконанням взятих на себе зобовязань станом на 19 листопада 2014 року у відповідача ОСОБА_3 перед установою банку виникла кредитна заборгованість загальний розмір якої складає: 191 124 грн. 51 коп., з яких 170 297 грн. 93 коп. заборгованість по ітлу кредиту; 20 826 грн. 58 коп. заборгованість по відсотках.

20 квітня 2007 року в забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором № 8_09/02/07-НВклн між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договори поруки № 09/02/П01/07-НВклн, № 09/02/П01/07-НВклн, відповідно до умов яких кожен із поручителів поручився перед банком солідарно з основним боржником відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 усіх його зобовязань за кредитним договором та додатковими договорами до нього.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь кредитну заборгованість в розмірі 191 124, 51 грн., із яких: 170 297 грн. 93 коп. заборгованість по тілу кредиту; 20 826 грн. 58 коп. заборгованість по відсотках та понесені судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 червня 2015 позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено в повному обсязі.

Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 8_09/02/07-НВклн від 20 квітня 2007 року в розмірі 191 124 грн. 51 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості із поручителів незаконним через порушеня норм матеріального права, просила його в зазначеній частині змінити, а в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4В, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, відмовити.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримав, тоді як представник позивача просив її відхилити, з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного 20 квітня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 кредитного договору № 8_09/02/07-НВклн останній отримав кредит у розмірі 38 850 дол. США зі сплатою 12, 7 % річних за користування кредитом із строком дії до повного його погашення (а.с. 6-15).

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним зобовязанням, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком, як кредитором, та ОСОБА_4, ОСОБА_5, як поручителями 20 квітня 2007 року було укладено договори поруки № 09/02/П01/07-НВклн; № 09/02/П02/07-НВклн, згідно з умовами яких кожен із поручителів зобов'язався перед кредитором солідарно із боржником відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника за кредитним договором (а.с. 25-38).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу (далі ЦК) України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до умов п. 4.1.1 кредитного договору позичальник взяв на себе зобовязання, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відповідно до п. 2.1.1 цього Договору, забезпечити погашення отриманого кредиту в строк та на умовах, передбачених п. 2.9 цього договору.

Згідно з п. 4.3 кредитного договору сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до «10-го числа включно кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 19 квітня 2032 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами. Датою сплатою заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 2.5 цього Договору.

Відповідач ОСОБА_6 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 19 листопада 2014 року утворилася заборгованість, яка становить 191 124 грн. 51 коп., із яких: заборгованість по тілу кредиту 170 297 грн. 93 коп.; заборгованість по відсотках 20 826 грн. 58 коп.(а.с. 17-21).

Наведений розрахунок відповідачами не оспорений і не спростований.

23 вересня 2014 року банк направив відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості (а.с.39).

З огляду на викладе, суд дійшов правильного висновку про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором з основного боржника ОСОБА_3

Разом з тим, рішення суду в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5 є незаконним і необґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 533, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителів або відповідної умови у договорах поруки, не дає підстав покладення на останніх відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Встановлено, що Додатковим договором № 1 від 17 червня 2008 року до Кредитного договору № 09/02/07-НВклн від 20 квітня 2007 року, укладеного між банком та позичальником ОСОБА_3 сторони погодили пункт 2.4 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «2.4 Процентна ставка за користування кредитом складає 14, 7 процентів річних».

Отже, збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договорів поруки відбулося без згоди поручителів, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу їх відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України, тоді як п. 2.6 договорів поруки визначено, що усі зміни та доповнення до Кредитного договору Банк та Позичальник оформлюють без погодження з Поручителем за винятком випадків збільшення обсягу відповідальності Поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2011 року у справі № 6-67цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителів і їх згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителів або відповідної умови в договорах поруки не дає підстав покладення на останніх відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-97цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для судів України.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи те, що Додатковим договором № 1 від 17 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було збільшено процентну ставку за користування кредитом до 14,7 % річних, і доказів про повідомлення поручителів і отримання їх згоди на зміну розміру процентів за вказаним кредитним договором матеріали справи не містять, правові підстави для стягнення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором з поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5 відсутні, у звязку з чим, предявлений до них позов задоволенню не підлягає.

З огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову банку до основного боржника ОСОБА_3 у повному обсязі та відмову у позові до поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5

За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути 1911 грн. 24 коп. судового збору, а з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню понесений нею та документально підтверджений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 102 грн. 37 коп. (а.с. 142).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 16 червня 2015 року у даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 8_09/02/07-НВклн від 20 квітня 2007 року в сумі 191 124 (сто девяносто одна тисяча сто двадцять чотири) грн. 51 коп., із яких: заборгованість по тілу кредиту 170 297 (сто сімдесят тисяч двісті девяносто сім) грн. 93 коп.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 20 826 (двадцять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 1911 (одну тисячу девятсот одинадцять) грн. 24 коп. судового збору.

В позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 37 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді