Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про збільшення суми аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, звертаючись з позовом до суду, просить збільшити розмір аліментів з 900,00 грн. до 1 200,00 грн. на місяць, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки на утримання малолітньої ОСОБА_2 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття з урахуванням індексації, відповідно до закону, та просить зобов'язати відповідача сплатити на її користь грошові кошти у розмірі 14 230,00 грн. витрат на медичне обслуговування та навчання дитини за період з 2014 року по квітень 2015 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.06.2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва між сторонами було розірвано шлюб, від якого мають спільну малолітню дитину, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має інвалідність з діагнозом: „гіпергомоцістеінемія, дефіцит фолатного циклу, абсансна епілепсія в стані ремісії, змішаний специфічний розлад мовлення та мовної артикуляції, гіперкінетичний синдром з порушенням уваги, вальгусне розташування нижніх кінцівок". Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 900,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на малолітню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат у розмірі 5 940,26 грн. Однак відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини, не приймає участі у вихованні, розвитку та лікуванні дитини Крім того, відповідач всупереч рішенню суду з серпня 2014 року перешкоджає позивачці та їх спільній дитині у користуванні належним їм житлом, що змусило позивачку прикладати додаткових зусиль для винайдення житла та, відповідно, до оплати за його користування. При цьому відповідач отримує регулярні матеріальні доходи, оскільки з 2009 року неофіційно працює технічним директором компанії „Хоум Сінема" та має належний рівень життя. Тому, ураховуючи значне зростання цін, позивачка вважає, що відповідач повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1 200,00 грн. щомісячно. Крім того, ураховуючи інвалідність, встановлену висновком ВКК від 25.02.2013 року, дитина потребує постійного стороннього догляду як дитина-інвалід, у зв'язку з чим позивачка вимушена витрачати значну суму грошових коштів на лікування дитини, зокрема на придбання ліків, оплату лабораторних аналізів, лікування, реабілітацію та на додаткові заняття із спеціалістами, що є підставою її звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача 14 230,00 грн., які становлять половину суми витрат, понесених позивачкою на лікування дитини за період з 2014 року по травень 2015 року, що є предметом позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. (а.с. 83)

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, однак надав письмові заперечення проти позову, долучені до матеріалів справи. (а.с. 89-91)

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. (а.с. 93)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають спільну малолітню дитину, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві від 24.07.2008 року, актовий запис № 2154. (а.с. 12)

Згідно Висновку ВКК від 25.02.2013 року, дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходить огляд лікарів з діагнозом: „гіпергомоцістеінемія, дефіцит ферментів фолатного циклу, абсансна епілепсія в стані ремісії, змішаний специфічний розлад мовлення та мовної артикуляції, гіперкінетичний синдром з порушенням уваги, вальгусне розташування нижніх кінцівок". Дитина соціально дезадаптована, потребує постійного стороннього догляду, на підставі чого ОСОБА_2 видано посвідчення серії НОМЕР_3 від 28.03.2013 року з правом отримання державної соціальної допомоги у розмірі 894,00 грн. на дитину-інваліда до 18 років, на термін з 25.02.2013 року по 20.05.2025 року. (а.с. 11, 14)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2013 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, інтереси якої представляє ОСОБА_1, до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод користування житловим приміщенням та вселення задоволено; усунено перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ВГІРФО Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовлено. (а.с. 22-25)

На примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2013 року, на підставі виконавчого листа № 2604/16117/12 від 31.05.2013 року, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві 05.03.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 38259531. (а.с. 31, 32)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2014 року, стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 900 (дев'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 16.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на малолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат у розмірі 5 940 (п'ять тисяч дев'ятсот сорок) 26 коп.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року встановлено, що заявлений позивачкою розмір аліментів у сумі 1200,00 грн. не є достатньо обґрунтованим і підлягає зменшенню до 900,00 грн. на місяць, оскільки відповідач не працює протягом останніх шести років, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки, і що в свою чергу вказує на незадовільний матеріальний стан відповідача. Крім того, кожен з батьків має дбати про матеріальне забезпечення дитини в рівній мірі.

При цьому, суд вважає, що розмір щомісячних аліментів не може бути нижчим 900,00 грн. на місяць враховуючи стан здоров'я дитини, що підтверджується наявною в матеріалах справи медичною документацією, а також те, що відповідач та його представник жодним чином не посилались на стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина. Відповідач знаходиться у працездатному віці, а отже має змогу працювати та заробляти кошти на утримання дитини. (а.с. 15-17, 18-21)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2015 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.06.2015 року, в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління ДМС у м. Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та право зняття з реєстраційного обліку в квартирі - відмовлено. (а.с. 26-30)

На підставі договору оренди від 20.06.2015 року та акту приймання передачі об'єкта оренди від 21.06.2015 року, ОСОБА_3 передано ОСОБА_5 в тимчасове володіння та користування квартиру АДРЕСА_1, з щомісячною орендною платою у розмірі 1 500,00 грн., строком на шість місяців. (а.с. 84-87, 88)

Згідно Виписки з історії хвороби ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеної лікарями Міжнародної клініки відновного лікування, ОСОБА_2 проходила лікування інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній клініці відновного лікування м. Трускавця з 26.01.2015 року по 07.02.2015 року з діагнозом: синдром гіперактивності з дефіцитом концентрації уваги, синдром рухових розладів. Проведено лікування: нейрофізіологічна корекція хребта за методикою В.І. Козявкіна, рефлексотерапія, комплекс масажу, мобілізуюча гімнастика, мобілізація периферичних суглобів, апітерапія, механотерапія, бігова доріжка, віброекстензор, світло терапія, комп'ютерна ігротерапія. Рекомендовано: спостереження невролога, ЛФК за методикою центру, масаж, вело тренування, гідрокінезотерапія, повторний курс лікування. (а.с. 13)

За даними товарних чеків, проїзних документів, замовлень, актів про надання послуг за період з квітня 2014 року по квітень 2015 року ОСОБА_2 здійснено додаткові витрати на утримання та лікування малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на загальну суму 28 460,70 грн. (а.с. 36-72)

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного кодексу України, так і положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України.

Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У зв'язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров'я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов'язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Крім того, зменшення розміру аліментів за наявності передбачених законом причин не виключає можливості взагалі звільнення від їх сплати.

Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів.

Як убачається з матеріалів справи, складову предмету спору становлять вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів з 900,00 грн. до 1 200,00 грн. з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки на утримання малолітньої ОСОБА_2 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття з урахуванням індексації, відповідно до закону, вказуючи на покращення матеріального становища відповідача, як платника аліментів, та на погіршення матеріального становища позивачки, як отримувача аліментів, у зв'язку із тривалим зростанням загального рівня цін, що, відповідно, є свідченням зниження купівельної спроможності грошей.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, керуючись положеннями діючого сімейного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав у задоволенні вимоги позивачки про збільшення щомісячного розміру аліментів з 900,00 грн. до 1 200,00 грн. з відповідача, які за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року було присуджено останньому до сплати на користь позивачки на утримання неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - оскільки позивачкою не надано суду доказів на підтвердження факту покращення матеріального становища відповідача, як платника аліментів, за період часу з дня присудження відповідачу аліментів за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року у розмірі 900,00 грн. щомісячно, розмір яких визначено з урахуванням матеріального становища відповідача, його сімейного стану, стану здоров'я та працездатного віку, та позивачкою в розрізі даного спору не надано суду будь-яких доказів працевлаштування відповідача, отримання ним регулярного доходу, який підлягає до оцінки судом при визначенні розміру аліментів, та/або доказів збільшення відповідачем витрат на утримання себе або членів своєї сім'ї. При цьому судом ураховано, що інфляційні процеси на державному рівні не є свідченням покращення матеріального стану відповідача, як платника аліментів, та не є підставою збільшення їх розміру.

Крім того, суд вважає не правовірними вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини з урахуванням індексації, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України „Про індексацію грошових доходів населення" аліменти індексації не підлягають.

Статтею 8 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо)

Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі докази, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених вимог позивачки в частині стягнення з відповідача суми грошових коштів в розмірі 14 230,00 грн., що складає 50% витрачених позивачкою коштів на навчання, проведення лікування та реабілітаційного лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 2014 року по квітень 2015 року, оскільки сума грошових коштів, що складає предмет спору, визнана судом як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, пов'язаними з важкою хворобою, наслідком якої є інвалідність дитини.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про збільшення суми аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину підлягає до часткового задоволення.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, Конвенцією про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст.ст. 141, 150, 155, 180-185, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3, ст. ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про збільшення суми аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14 230,00 грн., що складають додаткові витрати на дитину, та судовий збір у розмірі 243,60 грн., а всього на загальну суму 14 473 (чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят три) гривні 60 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: