У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретаря судового засідання - Шептицької С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Прокуратури Рівненської області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 55 825,00 гривень моральної шкоди, 444,95 гривень витрат на проведення судово-психологічної експертизи, 570, 82 гривень витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» та в мотивувальній частині рішення не навів дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції не навів мотивів стосовно неприйняття до уваги висновку №2385 судово-психологічної експертизи проведеної Львівським НДІСЕ від 28.10.2014 року.

Зазначає, що стягуючи понесені ним витрати на правову допомогу адвоката, суд

________________________________________________________________________________

Справа № 563/1402/13-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Загородько Н.А.

Провадження № 22-ц/787/821/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

неправильно витлумачив і неправильно застосував ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», врахував лише години участі адвоката в судових засіданнях та не врахував участі адвоката під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, зокрема те, що адвокат витратив 20 робочих днів на збір письмових доказів, які долучені до позовної заяви.

Доводить, що суд першої інстанції, підсумовуючи аналіз лише частини його доводів щодо моральної шкоди, зробив неконкретний і незрозумілий висновок, який має характер невизначеності і припущень та в порушення ч.4 ст.60 ЦПК України не зазначив, що конкретно мав на увазі в питаннях тривалості, характеру, глибини та обсягу страждань позивача, характеру немайнових витрат, можливості відновлення попереднього стану.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані /пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності та обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд йому завдано моральну шкоду, яка підлягає стягненню на його користь в сумі 55 825,00 гривень та підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується.

Згідно з ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом - Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03.04.1998 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктами 3 і 5 ч.1 ст.3 цього Закону та п.7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено відшкодування шкоди у вигляді судових витрат та у вигляді моральної шкоди.

Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п.3,5 ст.3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно ч.ч.5,6 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз.1,2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Абзацами 5-7 п.17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч.3 ст.13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду І інстанції стосовно того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого за рахунок коштів державного бюджету України, при цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду.

Матеріалами справи встановлено, що сторони протягом судового розгляду справи не оспорювали право позивача на відшкодування моральної шкоди на підставі вищевказаного Закону, оскільки є наявна в матеріалах справи на а.с. 110 копія постанови начальника СВ Корецького РВ УМВС України в Рівненській області від 20.06.2013 року про закриття кримінальної справи, відповідно до якої провадження по кримінальній справі щодо ОСОБА_1 закрито у зв»язку з відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, тобто, незаконність перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом встановлено.

Позивачем в апеляційному порядку оспорюється розмір моральної шкоди, який визначений судом у сумі 55 825,00 гривень, судових витрат на правову допомогу при розгляді цивільної справи у розмірі 570,82 гривень та витрат затрачених на проведення експертизи.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 27.08.2009 року, з дня порушення кримінальної справи, і до 27.10.2009 року, дня направлення кримінальної справи до суду, знаходився під слідством, тобто 2 місяці. Час перебування справи на розгляді у суді складає 26 місяців, тобто з 28.10.2009 року по 28.12.2011 року. Повторне перебування під слідством з 28.12.2011 року по 20.06.2013 року складає 1 рік 5 місяців і 23 дні. Загальний офіційний термін перебування позивача під слідством складає 45 місяців і 23 дні.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, мінімальна заробітна плата становить 1218,00 гривень. Отже, 45 місяців 23 дні х 1218,00 гривень = 55 825,00 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не взяв до уваги висновки судово-психологічної експертизи від 28.10.2014 року, відповідно до якої розмір заподіяної йому моральної шкоди, виходячи з кількісного еквіваленту мінімальних заробітних плат становить від 226,8 МЗП до 907,2 МЗП безпідставні.

Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом - Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до якого і було проведено розрахунки. В наданих же висновках експертизи поданий орієнтовно- рекомендований розрахунок суми компенсації моральної шкоди. При ухваленні рішення судом першої інстанції взято до уваги, що внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, йому спричинена моральна шкода, встановлено також і тривалість та глибина моральних страждань під час перебування під слідством і судом.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати, пов»язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

270 000,00 гривень(сума заявлених позовних вимог) становить - 100%, тоді як 55825,00 гривень (сума задоволених позовних вимог) становить - х% = 20,67%, тобто позовні вимоги задоволені на 20,67 % від заявлених вимог.

Всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, позивач не надав доказів на обґрунтування своїх вимог про стягнення понесених витрат на правову допомогу адвоката по наданню правової допомоги окрім судових засідань, а й у процесі досудової підготовки.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку суду про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються безумовною підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: Н.М.Ковальчук

Ю.М.Рожин