Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1О

представника третьої особи - ОСОБА_2І, ОСОБА_3В

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ДП "Великолазівський" третя особа- Великолазівська сільська рада Ужгородського р-ну , ГУ Держземагенства в З/о, ОСОБА_5Р про припинення права постійного користування на земельну ділянку ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ДП "Великолазівський" третя особа- Великолазівська сільська рада Ужгородського р-ну , ГУ Держземагенства в З/о, ОСОБА_5Р про припинення права постійного користування на земельну ділянку.

Свій позов позивачка мотивувала тим, що відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна, що перебуває у податковій заставі з цільового аукціону, проведеного Прикарпатською Універсальною Товарною біржею - Закарпатським представництвом від 24 грудня 2007 року, реєстраційний номер 39 , укладений між позивачем та ТОВ «Бізнес Консалтинг» від імені та в інтересах Ужгородської МДПІ, ОСОБА_4 набула у власність нерухоме майно - будівлю майстерні загальною площею 359,90 кв.м., що розташована за адресою: Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Стуса, буд. 34«б» . Дана нежитлова будівля була зареєстрована Ужгородським районним державним підприємством технічної інвентаризації за реєстраційним номером 17576891, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17339209 від 11.01.2008 р. Майстерня знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,40 га, яка необхідна для його обслуговування. Оскільки Майстерня була державною власністю в особі Верховної Ради України, орган управління - Міністерство аграрної політики, балансоутримувач радгосп-завод Великолазівський, земельна ділянка, на якій майно розміщене, та частина ділянки, яка необхідна для обслуговування Майстерні, перебувала (перебуває) у постійному користуванні радгосп-заводу «Великолазівський». Згідно положень Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 06.12.2011 р. № 701 радгосп-завод "Великолазівський" (, адреса: 88000, м. Ужгород, вул. Лисенка, 41) перейменовано у державне підприємство "Великолазівський" (, адреса: 89414, с. Стрипа, Ужгородський район, Закарпатська область). Державне підприємство "Великолазівський" є правонаступником майнових прав та обов'язків радгосп-заводу "Великолазівський".

Отже, оскільки згідно положень ч.2 ст. 120, ст. 141 ЗК України, та ч.2 ст. 377 ЦпКУ право власності на Майстерню відповідача припинено, він втрачає право постійного користування на земельну ділянку, яка необхідна для його обслуговування.

Проте,позивачка не в змозі оформити договір оренди земельної ділянки, оскільки право постійного користування ДП «Великолазівський» на вказану земельну ділянку не припинено.

Після придбання Майстерні явона зверталася до розпорядника земельних ділянок - Ужгородської РДА, з відповідними заявами про оформлення права користування на землю під майном. Проте її заяви задоволені не були . Разом з тим, відповідно до листа від 08.09.2008 р. № 110 радгосп-заводу «Великолазівський», правонаступником якого є ДП «Великолазівський», була надана згода на вилучення землі прилеглої до Майстерні в кількості 0,40 га в мікрорайоні «Горяни» по вул. Стуса в с. Великі Лази на користь власника майстерні ОСОБА_4

Відповідно до рішення 11 сесії 6 скликання Ужгородської районної ради (IV пленарне засідання) від 05.10.2012 р. № 303 «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) межі населеного пункту села ОСОБА_6 (мікрорайон Горяни)» мікрорайон «Горяни» введено в межі села ОСОБА_6 . Земельна ділянка, яка необхідна для обслуговування Майстерні, ввійшла, таким чином, в межі населеного пункту ОСОБА_7.

Відтак, позивач змушена звертатись до суду за захистом своїх прав з проханням припинити право постійного користування ДП «Великолазівський» на земельну ділянку, що необхідна для обслуговування Майстерні.

Разом з тим, відповідно до ст. 120 Земельного кодексу на підставі Закону № 1702-VI від 05.11.2009 р. була викладена в новій редакції, частина 6 якої передбачала, що Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

На момент укладення Договору купівлі-продажу зазначена норма не діяла, а тому в ньому не обумовлені відомості про земельну ділянку.

Відповідачу належить земельна ділянка на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК № 001835, виданий 08 вересня 1995 року. Кадастровий номер на земельну ділянку, не виготовлявся. За майже двадцятирічний період із постійного користування ДП «Великолазівський» (радгосп-заводу «Великолазівський») регулярно вилучалися земельні ділянки, які в подальшому були передані у власність чи користування іншим особам. А тому площа земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні відповідача, є значно меншою, аніж та, яка зазначена в Державному акті.

Для визначення загальної площі земельної ділянки як сукупність площі земельної ділянки під Майстернею та ділянки, яка необхідна для обслуговування даного нерухомого майна, позивачка звернулась до землевпорядної організації, яка на моє замовлення здійснила відповідні заміри та геодезичні зйомки. Площа такої земельної ділянки становить 0,40 га.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд такий задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з"явився.

Представник та третя особа в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили.

Третя особа ГУ Держземагенства у З/о до суду надіслали свої пояснення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна, що перебуває у податковій заставі з цільового аукціону, проведеного Прикарпатською Універсальною Товарною біржею - Закарпатським представництвом від 24 грудня 2007 року, реєстраційний номер 39 (надалі - Договір купівлі-продажу), укладений між позивачем та ТОВ «Бізнес Консалтинг» від імені та в інтересах Ужгородської МДПІ, ОСОБА_4 набула у власність нерухоме майно - будівлю майстерні загальною площею 359,90 кв.м., що розташована за адресою: Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Стуса, буд. 34«б» (надалі - Майстерня).

Дана нежитлова будівля була зареєстрована Ужгородським районним державним підприємством технічної інвентаризації за реєстраційним номером 17576891, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17339209 від 11.01.2008 р.

Оскільки Майстерня була державною власністю в особі Верховної Ради України, орган управління - Міністерство аграрної політики, балансоутримувач радгосп-завод Великолазівський, земельна ділянка, на якій майно розміщене, та частина ділянки, яка необхідна для обслуговування Майстерні, перебувала (перебуває) у постійному користуванні радгосп-заводу «Великолазівський».

Згідно положень Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 06.12.2011 р. № 701 радгосп-завод "Великолазівський" (, адреса: 88000, м. Ужгород, вул. Лисенка, 41) перейменовано у державне підприємство "Великолазівський" (, адреса: 89414, с. Стрипа, Ужгородський район, Закарпатська область). Державне підприємство "Великолазівський" є правонаступником майнових прав та обов'язків радгосп-заводу "Великолазівський".

Позивач обгрунтовуючи свої вимоги зазначала, що оскільки право власності на Майстерню відповідача припинено, він втрачає право постійного користування на земельну ділянку, яка необхідна для його обслуговування. Та й фактично відповідачу вона не потрібна, оскільки ділянка лише необхідна для обслуговування Майстерні, він нею фактично не користується, однак при цьому змушений сплачувати земельний податок. Проте, до сьогоднішнього дня позивачка не в змозі оформити договір оренди земельної ділянки, оскільки право постійного користування ДП «Великолазівський» на вказану земельну ділянку не припинено.

Згідно ч. 1 ст. 24 ЗК України державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Положеннями ст. 125, 126 ЗК України (в редакції ) передбачено, що право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно частини 5 статті 116 Земельного кодексу України ( далі - Кодексу) земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Стаття 141 Кодексу передбачає, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно ч.1 ст.120 в ред . від 20.06.2007 року Земельного кодексу України, 1. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Враховуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства, суд прийшов до висновку про те , що земельна ділянка на яку позивач просить припинити право відповідача постійного користування не визнана такою, що необхідна для обслуговування майна, а саме майстерні , оскільки згідно Державного акту на право постійного користування землею, ІІ-ЗК 001835, цільовим призначенням землі визначено як - ведення сільськогосподарського виробництва. Окрім того, договором купвлі продажу №39 від 24.12.2007 року не визначено перехід права власності до покупця на земельну ділянку на якій знаходиться майстерня .

Порядок вилучення земельних ділянок регулюється приписами ст. 149 Земельного кодексу України.

1. Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

2. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

3. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

4. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб.

5. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.

6. Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

7. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті.

8. Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, у межах сіл, селищ, міст та за їх межами для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті, а також погоджує вилучення таких земель районними державнимиадміністраціями на їх території для будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо).

9. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Відповідно до статті 142 Кодексу, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 2 червня 2008 року №345 "Про перелік державних підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Мінагрополітики України" відноситься радгосп-завод "Великолазівський".

Таким чином, важливо зазначити що згідно частини 1 пункту 1.1-1.3 наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 22 червня 2010 року № 341 "Про внесення змін до примірного статуту державного підприємства, віднесеного до сфери управління Мінагрополітики": підприємство не має права без попереднього погодження з Уповноваженим органом управління приймати рішення щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, передачі в оренду, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частин, які закріплені за підприємством на праві постійного користування; директор підприємства зобов'язаний попередньо погоджувати з Уповноваженим органом управління питання щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, передачі в оренду, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частин, які закріплені за підприємством на праві постійного користування; здійснює моніторинг та узгоджує питання, пов'язанні з вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, передачі в оренду, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частин, які закріплені за підприємством на праві постійного користування.

Згідно роз'яснень, викладених в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 року при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів).

В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Питання вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності, віднесені до компетенції органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, тому суд не може вирішувати питання вилучення земельної ділянки від Державного підприємства "Радгосп "Великолазівський".

За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи немає.

Керуючись ст.ст.149, 120 ЗК України, ст.ст. 9 ЦК України, ст.ст.10, 31, 60, 212-215, 224-225 ЦПК України,

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ДП "Великолазівський" третя особа- Великолазівська сільська рада Ужгородського р-ну , ГУ Держземагенства в З/о, ОСОБА_5Р про припинення права постійного користування на земельну ділянку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись 28.04.2015 року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8