Номер провадження: 22-ц/785/1735/15
Головуючий у першій інстанції Суворова О. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.

за участю: позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ДП "Дельта -

лоцман" - Павленко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства "Дельта - лоцман" про стягнення невиплаченої додаткової заробітної плати та інших виплат, які відносяться до структури заробітної плати,-

в с т а н о в и л а:

24 червня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ДП "Дельта - лоцман" про стягнення невиплаченої додаткової заробітної плати та інших виплат, які відносяться до структури заробітної плати.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він працює на ДП "Дельта - лоцман" з листопада 2004 року по теперішній час на посаді лоцмана-оператора посту регулювання суден "Іллічівськ". Протягом 2009-2011 років адміністрацією підприємства йому неодноразово безпідставно не нараховувались виплати, які, на його думку, відносяться до структури заробітної плати. А саме невиплаченого преміювання до свят - в розмірі 9283,80 гривень, невиплаченої доплати до ювілейних дат народження в розмірі 2815 гривень, невиплаченої винагороди за вислугу років в розмірі 2220,42 гривень, невиплаченої винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємства в розмірі 1727,80 гривень, невиплаченого щомісячного. Щоквартального та щорічного преміювання в розмірі 13692,88 гривень, невиплаченої заробітної плати за відпрацьовані 16 робочих годин 26 та 27 травня 2009 року в розмірі 667,50 гривень, суми компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати 2969,89 гривень.

У зв'язку із цим позивач вважає свої права порушеними та звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову посилаючись на його безпідставність та недоведеність, а тому просив у його задоволенні відмовити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст.10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 з 8 листопада 2004 року працює у ДП "Дельта - лоцман" на посаді лоцмана-оператора.

Наказом в.о. директора ДП "Дельта-лоцман" № 486-к від 14 червня 2010 року за невиконання в повному обсязі посадових обов'язків, порушення п.2 розділу 2, п.4.1 розділу 4 посадової інструкції лоцману-оператору служби регулювання руху суден від 30.05.2007 року №1-032.9-4, порушення вимог низки наказів та інших нормативних документів щодо забезпечення безпеки судноплавства, що могло призвести до зіткнення суден та забруднення навколишнього середовища лоцману-оператору ЦРРС "Іллічівськ" ОСОБА_3 було оголошено догану та позбавлено його щомісячної премії за травень 2010 року на 100%, відповідно до п.п. 24, 25.1 розділу VII колективного договору ДП "Дельта- лоцман".

Вказаний наказ позивачем не оскаржено, він не скасований і є діючим.

Додатком №7 до Колективного договору передбачено порядок виплати одноразової винагороди за вислугу років.

Відповідно до п.12 Додатку №7 до Колективного договору встановлено, що керівнику підприємства надається право знижувати працівникам розмір одноразової винагороди за вислугу років (але не більше ніж на 50%) при порушені ними трудової і технологічної дисципліни.

Зниження розміру одноразової винагороди за вислугу років оформляється наказом по підприємству з обов'язковою вказівкою причини.

Відповідно до ч.3 ст.151 КЗпП України, протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.

Згідно п.31 Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників 1 службовців ДП „Дельта-лоцман", протягом терміну дії дисциплінарного стягнення міри заохочення, зазначені в цих Правилах, до працівника не застосовуються.

Тобто, за період з травня 2010 по травень 2011 до ОСОБА_3, відповідно до ст.151 КЗпП України, п.31 Правил внутрішнього трудового розпорядку, премії до свята та до дня народження, які і є заохоченням, правомірно не нараховувались.

Тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що відповідно до положень Колдоговору, наказом від 28.02.2011 №92-з ОСОБА_3 правомірно було знижено розмір одноразової винагороди за вислугу років на 50 відсотків за порушення ним трудової дисципліни.

З довідки №322 від 16.09.2011року вбачається, що ОСОБА_3 виплачено 50% одноразової винагороди за вислугу років у розмір 1 929,58 гривень.

Однак, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на п.7.1.6. Колективного договору, яким передбачений обов'язок адміністрації передбачити надання додаткових соціальних гарантій та благ, з посиланням на додаток №10 до Колективного договору.

Додаток №10 до Колективного договору, який називається „Перелік додаткових видів заохочення і соціальних гарантій працівників підприємства" містить перелік додаткових видів заохочення (пункти 2,3,6) і соціальних гарантій (пункти 1,4,5,7-14). Тобто два різні види виплат.

Відповідно до наказу Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5 "Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати" (далі - Інструкція), премія до свята відноситься до п.2.3.2. Інструкції - винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер, де в той же час п.2.3.4. Інструкції визначає виплати соціального характеру.

Таким чином, такий вид виплати як "заохочення" не тотожне виду виплати "соціальні гарантії", у зв'язку з чим такі виплати тягнуть за собою різні механізми (умови) їх застосування при виплаті.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що предмет позову стосується не соціальних гарантій, а додаткових видів заохочення, тож і посилання позивача на п.7.1.6. Колективного договору безпідставні, адже в ньому мова йде про соціальні гарантії та блага (пункти 1,4,5,7-14 додатку № 10 до Колдоговору).

Пунктом 5.2. Додатку №6 до Колективного договору „Положення про порядок нарахування і виплати одноразової винагороди за підсумками роботи Підприємства за рік" передбачено, що позбавлення (цілком або частково) винагороди за підсумками річної роботи може мати місце за конкретні виробничі порушення, а також за порушення трудової дисципліни, незалежно від накладення дисциплінарного стягнення за ці порушення. Працівник може бути позбавлений винагороди й в тому випадку, якщо він за те ж саме порушення раніше був позбавлений премій, визначених Договором.

Так, відповідно до наказу ДП „Дельта-лоцман" від 14.06.2010 №486-к, яким ОСОБА_3 оголошено догану, виплата одноразової винагороди за підсумками роботи Підприємства за рік у розмірі 50% є правомірною з боку адміністрації.

Наказом №849-3 від 30.12.2010, ОСОБА_3 було знижено на 50% розмір одноразової винагороди за підсумками роботи Підприємства за рік у зв'язку з об'явленням та не зняттям догани, який погоджено з профкомом ППО ДП „Дельта-лоцман", членом якої є позивач.

З довідки №322 від 16.09.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 виплачено 50% одноразової винагороди за підсумками роботи Підприємства за рік у розмір 990,72 гривень у грудні 2010 та 660,48 гривень. у лютому 2011 року. Таким чином, посилання ОСОБА_3 на недоплату йому 1 727,80 гривень свого підтвердження матеріалами справи не знайшли.

Щодо стягнення з відповідача додаткового преміювання у розмірі 13 692,88 гривень, то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції. Оскільки, Інструкція зі статистики заробітної плати, чітко відносить заохочення, що здійснюються раз на рік, або мають одноразовий характер до окремої групи, відмежовуючи ці виплати від інших виплат, таких як наприклад премії, що мають систематичний характер.

Механізм застосування премії до свята працівникам підприємства здійснюється в розрізі заохочення, тобто відносно тих працівників, які заслуговують на додаткове заохочення, але не як обов'язкова (гарантована) виплата. Оскільки премія до свята є додатковим видом заохочення, то вона застосовується як додатковий механізм заохочення працівника (понад основну і додаткову заробітну плату). При цьому, повертаючись до того, що премія до свята є додатковим видом заохочення (згідно умов колективного договору ДП "Дельта-лоцман"і Інструкції № 5), то її ініціювання повинне, в першу чергу, відбуватись за клопотанням (рапортом) керівника підрозділу. За відсутності такого рапорту заохочення не нараховується. Показники і умови преміювання повинні стимулювати сумлінну та інтенсивну працю. Якщо вони цю функцію не виконують, преміювання стає нерентабельним: виплати премії проводяться, а результати роботи не поліпшуються.

Закон України "Про оплату праці" не передбачає державного регулювання преміювання. Правове регулювання преміювання належить до кола повноважень підприємства, тому законодавець залишає на розсуд сторін колективного договору, надання власникові можливості вирішувати не лише питання про збільшення або зменшення розмірів премій, про розмір позбавлення премії, але й питання про саму виплату премій.

Премія ж до свята не відноситься до додаткового преміювання, оскільки згідно Інструкції № 5 це різні складові фонду оплати праці, відповідно, різні види премій.

Процедура нарахування заохочення колективним договором не передбачена. Однак, такі прогалини усуваються застосуванням аналогії, практикою. Зокрема, як додатковий вид заохочення такі виплати провадяться за наявності продуктивної праці, досягненні високих виробничих результатів. В інакшому випадку, відсутні стимули для продуктивної праці.

Таке поняття виплат, як додаткові заохочення вказує на те, що не всі працівники отримують таке заохочення, а тільки ті, хто своєю плідною та результативною працею заслужив на таке заохочення. Такі виплати провадяться виключно за обґрунтованим рапортом безпосереднього керівника працівника. Якщо такого рапорту не має, то відповідній службі (бухгалтерія) та керівнику підприємства не може бути відомо про необхідність нарахування такого заохочення та відповідно про видання наказу по підприємству.

Як вбачається з довідки №322 від 16.09.2011 року, ОСОБА_3 в повному обсязі, наряду з усіма працівниками підприємства виплачувались щомісячні та квартальні премії (крім щомісячної премії за травень 2010, якої він був позбавлений відповідно до наказу ЯП „Дельта-лоцман" від 14.06.2010 № 486-к).

Щомісячні премії за грудень 2010 та січень 2011 не нараховувалась взагалі працівникам підприємства у зв'язку з відсутністю фінансової можливості, що вбачається з наданих на виконання ухвали суду копій всіх наказів за спірний період про нарахування щомісячних, щоквартальних премій.

Таким чином, до позивача не застосовувались заходи забезпечення у вигляді премій через наказ №486-к від 14.06.2010 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Також позивачем не доведено обставини щодо відпрацьованого ним робочого часу 26 та 27 травня 2009 року, оскільки матеріали справи ці доводи позивача спростовують.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

. Р.Д. Громік