У х в а л а

іменем україни

11 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 80 198 доларів США з кінцевим строком повернення до 6 вересня 2017 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору 10 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1., загальною площею 100,4 кв. м, яка належить ОСОБА_4 на праві власності. Оскільки позичальник та майновий поручитель зобов'язання за вказаними договорами не виконували, на вимоги банку не реагували, утворилась у розмірі

113 294 долари 24 центи США, що еквівалентно 905 560 грн 86 коп., з яких:

69 494 долари США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 30 280 доларів США; 43 800 доларів 24 центи США - прострочена заборгованість за процентами; 30 661 грн 38 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 21 червня 2012 по 21 червня 2013 року, 43 866 грн 06 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 21 червня 2012 року по 21 червня 2013 року.

За таких обставин, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд в рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від

20 грудня 2013 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1., загальною площею 100,4 кв. м, яка належить ОСОБА_4, для задоволення вимог

ПАТ «УкрСиббанк», що виникли з кредитного договору від 10 вересня 2007 року. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа в апеляційному порядку переглядалась неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2015 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позовні вимоги та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позичальник, ОСОБА_5, порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Доводи касаційної скарги про те, що при вирішенні спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 7 червня 2014 року, безпідставні, оскільки вказаний Закон України набрав чинності після ухвалення рішення судом першої інстанції, а відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому самі по собі норми цього Закону не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 13 березня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик