АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/5680/15-ц
Номер провадження №22-ц/791/2168/2015 Головуючий в І інстанції: Булах Є.М.
Категорія: 5 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року жовтня місяця 20 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Павловській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольга Олександрівна) про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі та земельну ділянку, припинення володіння та користування майном та зобов'язання передати майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 травня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: захистити його порушені права шляхом визнання недійсним і скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на нежитлові будівлі та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. від 23.07.2013 року ВТІ №792107; захистити його порушені права шляхом зобов'язання відповідача припинити володіння та користування належним йому (ОСОБА_4.) майном, а саме зазначеними вище нежитловими приміщеннями та земельною ділянкою площею 0,8543га; захистити його порушені права шляхом зобов'язання відповідача передати йому (ОСОБА_4.) зазначене вище майно.

В позовній заяві та в ході розгляду справи позовні вимоги, з посиланням на ст.ст.317, 319 і 321 ЦК України, обґрунтовані наступним. На виконання рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 28.10.2008 року про стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 289667,00грн. збитків та 10000,00грн. моральної шкоди було накладено арешт на належне ОСОБА_4 майно, що є предметом цього позову. Згідно протоколу від 17.07.2013 року переможцем проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна став ОСОБА_3, ціна продажу майна - 1021597,00грн. На підставі зазначеного протоколу начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Херсонській області складено акт від 23.07.2013 року про реалізацію арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів. Приватний нотаріус Никодон О.О., виконуючи функцію державного реєстратора, зареєструвала в державному реєстрі прав на нерухоме майно договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна з прилюдних торгів та видала Свідоцтво від 23.07.2013 року про право власності ОСОБА_3 на вказані нежитлові будівлі та земельну ділянку. Однак, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 року визнані недійсними вказані вище результати прилюдних торгів від 17.07.2013 року та акт від 23.07.2013 року про реалізацію арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів. В той же час ОСОБА_3 незаконно вилучив в нього (ОСОБА_4.) вказане нерухоме майно і почав ним володіти та користуватися, це незаконне володіння і користування продовжуються і в теперішній час, не зважаючи на судове рішення про скасування результатів прилюдних торгів та акту про реалізацію арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів. Приватний нотаріус відмовився скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на зазначене нерухоме майно, до того ж останній на його вимогу припинити незаконне володіння і користування вказаним майном відповів відмовою.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 03 червня 2015 року позовні вимоги були задоволені частково. Було визнано недійсним та скасовано свідоцтво від 23.07.2013 року про належність ОСОБА_3 вказаного нерухомого майна. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. При цьому послався на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказав, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення в тому ж суді (інший головуючий) знаходилась інша цивільна справа за таким же позовом, з одних і тих же підстав та між тими ж сторонами. Також вказав, що оскільки сторони у цій справі є суб'єктами господарювання і використовували нерухоме майно для підприємницької діяльності, то справа повинна розглядатись в порядку ГПК України. Також зазначив, що судом до участі в розгляді справи не була залучена торгівельна організація - ПП "Нива-ВШ", тим самим були порушені права ОСОБА_3, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи і який на підставі ст.661 ЦК України має право на відшкодування збитків, завданих вилученням в нього товару за рішенням суду з підстав, що настали до моменту його продажу. Крім того, вказав, що суд не звернув увагу на п.30 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року, не врахував, що при визнанні недійсними прилюдних торгів сторони договору (організатор торгів та їх переможець) повертаються в первісний стан, а майно підлягає повторному продажу з прилюдних торгів.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_3 зазначив, що за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 26.12.2014 року вказане спірне нерухоме майно (і земельна ділянка і об'єкт нерухомості) ОСОБА_3 вже відчужене ОСОБА_8, а на підставі нотаріально посвідченого договору позики грошей та іпотечного договору (договір змішаного типу) від 30 березня 2015 року зазначене майно перейшло у власність до ОСОБА_9.

У своєму запереченні ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до пояснень, позовної заяви та долучених до матеріалів справи копій постанови Одеського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 року та постанови Вищого господарського суду України від 02.03.2015 року:

--- на виконання рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 28.10.2008 року про стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 289667,00грн. збитків та 10000,00грн. моральної шкоди 30.06.2011 року державним виконавцем було накладено арешт на належне ОСОБА_4 майно, що є предметом цього позову (нежитлові будівлі та споруди загальною площею 1773,3кв.м та земельна ділянка загальною площею 0,8543га по АДРЕСА_1). Згідно протоколу від 17.07.2013 року переможцем проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна став ОСОБА_3, ціна продажу майна - 1021597,00грн. На підставі зазначеного протоколу начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Херсонській області складено акт від 23.07.2013 року про реалізацію арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів. Приватний нотаріус Никодон О.О., виконуючи функцію державного реєстратора, зареєструвала в державному реєстрі прав на нерухоме майно договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна з прилюдних торгів та видала Свідоцтво від 23.07.2013 року про право власності ОСОБА_3 на вказані нежитлові будівлі та земельну ділянку.

За цим Свідоцтвом об'єктом нерухомості є нежитлові приміщення, що складаються з земельної ділянки загальною площею 0,8543га під виробничою базою, а також нежитлові будівлі, що складаються з об'єктів відповідною площею: виробничого цеху літ.Б, складів літ.В, літ.Г та літ.Ж, котельні літ.Д, сторожки літ.Д, навісу літ.І, та літ.Л, теплиці літ.К, гаражів літ.Е, воріт 1, 2, 3, огорожі №№4, 5, 6, 7, воріт №№1, 2, 3, мостіння №І.

--- ФОП ОСОБА_4 звернувся до господарського суду з позовом до ПП "Нива-ВШ", Головного управління юстиції в Херсонській області (треті особи - ОСОБА_6 та ОСОБА_3) про визнання дій неправомірними, визнання недійсними результатів прилюдних торгів. Рішенням господарського суду Херсонської області від 01.10.2013 року, залишеним без змін 03.12.2013 року судом апеляційної інстанції, у задоволенні позову було відмовлено. Однак, постановою колегії суддів Вищого господарського суду України від 03.03.2014 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані, а справу направлено для нового розгляду. Потім постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 року, залишеною без змін постановою від 02.03.2015 року суду касаційної інстанції, визнані недійсними вказані вище результати прилюдних торгів від 17.07.2013 року та акт від 23.07.2013 року про реалізацію арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів. Крім того, судом касаційної інстанції залишено без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця. Даними судовими рішеннями скаргу було задоволено, визнано неправомірними дії державного виконавця по передачі нерухомого майна, що є предметом цього позову, на прилюдні торги для реалізації (а.с.11, 17-24, 25-26).

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, зазначена вище постанова Одеського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 року, є обов'язковою для сторін у цій справі. Вказаною постановою визнані недійсними вказані вище результати прилюдних торгів від 17.07.2013 року та акт від 23.07.2013 року про реалізацію арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів.

Оскільки оскаржуване свідоцтво від 23.07.2013 року про належність спірного нерухомого майна ОСОБА_3 було видано на підставі акту від 23.07.2013 року про реалізацію арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, що визнаний недійсним, то воно за інших обставин підлягало б визнанню недійсним і скасуванню.

Проте, при апеляційному розгляді справи представник позивача зазначив, що вказане спірне нерухоме майно ОСОБА_3 вже відчужене.

Відповідно до наданих на запит суду інформаційної довідки з ДРРПНМ, копій документів, а також з наданих стороною відповідача копії документів, долучених при апеляційному розгляді справи, вбачається таке:

--- За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 26.12.2014 року (приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О., зареєстровано в реєстрі за №1954) ОСОБА_3 продав ОСОБА_8 нежитлові будівлі та кафе за адресою АДРЕСА_1. Також за іншим нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 26.12.2014 року (приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О., зареєстровано в реєстрі за №1955) ОСОБА_3 продав ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,8543га, що розташована за вказаною адресою.

За вказаним договором про продаж нежитлових будівель та кафе об'єктом договору є вже інше майно, ніж те, що зазначено у Свідоцтві від 23.07.2013 року, його предметом є таке майно з відповідною площею: кафе №1А, адміністративно-виробничий цех з прибудовою літ.Б, склад-битовка літ.В, склад-сушарка літ.Г, котельня літ.Д, цех літ.Ж, сторожка літ.З, навіс літ.І, літ.Л, навіс (мануальна), теплиця літ.К, гаражі літ.Е, ворота №№1, 2, 3, огорожа №№4, 5, 6, 7, мостіння №І, мостіння №І, альтанка літ.Н, О, П, Р, зливна яма №8.

--- 30 березня 2015 року між ОСОБА_8 (іпотекодавець, боржник) та ОСОБА_9 (іпотекодержателю, кредитор) був укладений нотаріально посвідчений договір позики грошей та іпотечний договір (договір змішаного типу), за яким кредитор передав боржнику грошові кошти в сумі 1600000грн. на строк до 15.04.2015 року під іпотеку зазначеного нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,8543га та нежитлових будівель і кафе, розташованих за адресою АДРЕСА_1.

--- 03.07.2015 року державним реєстратором РС Суворовського РУЮ у м.Херсоні ОСОБА_10 було здійснено державну реєстрацію права власності на вказані нежитлові будівлі і кафе та земельну ділянку за ОСОБА_9 на підставі зазначеного договору позики та іпотечного договору від 30.03.2015 року.

Отже, майно за вказаною адресою, власником якого є ОСОБА_9, вже не є тотожним майну за тією ж адресою, що зазначене у Свідоцтві від 23.07.2013 року, зокрема до його складу вже входить кафе.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що прилюдні торги, за результатами яких ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на спірне майно, визнані недійсними, а отже підстава, що стала передумовою для отримання ОСОБА_3 даного свідоцтва, що раніше належали позивачу, була скасована в судовому порядку, а тому, на думку суду першої інстанції, є підстави для скасування вказаного свідоцтва.

Однак до таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.ст.317 і 319 ЦК України власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ст.321 вказаного Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час ОСОБА_3 вже не є власником зазначеного нерухомого майна, за нотаріально посвідченими договорами від 26.12.2014р зазначені відповідно будівлі та земельна ділянка перейшли у власність ОСОБА_8, а 03.07.2015 року на підставі договору позики та іпотечного договору від 30.03.2015 року вказане нерухоме майно перейшло у власність ОСОБА_9

Тобто, зазначене свідоцтво від 23.07.2013 року про право власності ОСОБА_3 на вказані нежитлові будівлі та земельну ділянку вже є таким, що реалізоване. Прийшовши до висновку у цій справі про визнання його недійсним та скасування, суд тим самим вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які не брали участі у справі, адже при купівлі спірного майна гр-кою ОСОБА_8 продавцеві ОСОБА_3 це майно належало на підставі зазначеного свідоцтва.

Так, участь сторін у цивільному процесі зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення впливає безпосередньо на їх права чи обов'язки.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У матеріалах справи відсутні клопотання позивача про залучення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до участі в справі в якості співвідповідачів та позивач не заявляв вимог до них. При цьому слід зауважити, що саме сторона позивача при апеляційному розгляді справи вказала на відчуження майна ОСОБА_3

Суд першої інстанції у порушення ст.ст.11, 33, ч.4 ст.10 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його права на подачу заяви про залучення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до участі у справі в якості співвідповідачів, хоча оскаржене рішення безпосередньо стосуються їх прав та інтересів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у своєму позові позивач зазначав, що відповідач, щодо якого видано оскаржуване Свідоцтво про право власності від 23.07.2013р, відмовляється на його (позивача) вимогу припинити незаконне володіння і користування вказаним спірним майном. Тобто, позивач пов'язує відновлення своїх прав з визнанням Свідоцтва недійсним. Однак, досліджені матеріали справи свідчать про те, що вказана позивачем вимога не відповідає можливим способам захисту його порушених прав, оскільки визнання свідоцтва недійсним та його скасування ніяким чином не впливає на правомірність володіння, користування та розпорядження нерухомим майном (земельною ділянкою, нежитловими будівлями та кафе) його новим власником ОСОБА_9, якому воно належить вже за іншим правовстановлюючим документом. Тим більше, що відповідне майно вже не є тотожним майну за тією ж адресою, що зазначене у Свідоцтві від 23.07.2013 року.

Також, слід зазначити, що, продавши своє вказане нерухоме майно (будівлі та кафе, а також земельну ділянку), ОСОБА_3 перестав бути їх власником, тобто в даному випадку можна дійти висновку, що відсутністю судового рішення про визнання недійсним та скасування оспорюваного Свідоцтва від 23.07.2013 року права позивача не порушені.

Суд же першої інстанції на це уваги не звернув і, не зважаючи на встановлені обставини, прийшов до неправильного висновку про задоволення позову у відповідній частині.

На вказані порушення норм матеріального і процесуального права суд першої інстанції, прийшовши до неправильного висновку про задоволення позову у відповідній частині, уваги не звернув, а тому на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 121,80грн. (а.с.74).

Керуючись ст.ст.10, 11, 33, 61, 88, 303, 307, 309 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 03 червня 2015 року, задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 03 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольга Олександрівна) про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі та земельну ділянку - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 121,80грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: