Номер провадження: 22-ц/785/2336/15
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Північний" про визнання заборгованості безпідставною та зобов'язання списати за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 року,-

встановила :

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Північний" (далі КП "ЖКС "Північний") про визнання заборгованості за утримання будинків і прибудинкових територій у розмірі 5214,86 грн. безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, а також про зобов'язання списати її з особового рахунку. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказувала на те, що послуги відповідачем не надаються, вона неодноразово зверталася здійснювати належне утримання будинку та прибудинкової території, однак її звернення ігнорувалися, від Департаменту міського господарства отримала відписку і знову було перенаправлено до відповідача. Всупереч нормам законодавства з нею не було укладено договору та не було узгоджено зміну тарифів, враховуючи не надання цих послуг, тому позивач вважає, що підстав для нарахування та оплати послуг УБПТ не має. Крім того, нарахована заборгованість складається за період з 2009 року по 2014 рік, тобто 5 років, тоді як загальна позовна давність складає три роки. Наявність безпідставно нарахованої заборгованості порушує її права, оскільки вона значиться як недобросовісний боржник, та не може отримувати необхідні їй довідки. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Північний" про визнання заборгованості безпідставною, та зобов'язання списати заборгованість, залишено без задоволення. Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права, просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 року скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1, в якій вона разом проживає і зареєстрована з іншими співвласниками донькою ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_4 . Згідно з наданим розрахунком заборгованість за послуги з УБПТ 5214,86 грн. нарахована на трьох осіб за період до 01.01.2011 року в сумі 1035,72 грн., а з 01.01.2011 року - 4370,90 грн.. Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 20 Закону споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу. Серед зобов'язань споживача (п.1,5,9.10 ч.3) визначено такі як: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертаючись до суду не надала належних доказів в підтвердження порушень її прав, більш того, вона не надала підтвердження звернення до КП "ЖКС "Північний" з претензіями щодо ненадання послуг, або неналежної якості. Із представлених відповідей від інших установ куди вона зверталася навпаки їй було роз'яснено про обсяг виконаних робіт та суми витрачених коштів. Що стосується строків за які нарахована заборгованість, то суд зазначив, що строк позовної давності враховується судом при зверненні з позовом про стягнення боргу, і не може судом враховуватися при розгляді позову ОСОБА_2 У зв'язку з чим дійшов висновку про залишення позову без задоволення.

Колегія суду погоджується з таким висновком районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: Є.С.Сєвєрова

К.П.Мартинова