Справа № 359/5918/14 Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/1374/15 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба
Категорія 46 23.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Мережко М.В.,

При секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом вивезення залишків зруйнованого будинку за її межі, про стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1. звернулась в Бориспільський міськрайонний суд Київської області з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1001 га., кадастровий номер :03:005:0223 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1. Вона не може користуватись цією земельною ділянкою, так як на ній знаходяться залишки зруйнованого будинку, що належав ОСОБА_2. Будинок не придатний для використання за призначенням. Тому ОСОБА_1. просила суд зобов'язати відповідача вивезти залишки будинку за межі її земельної ділянки.

В ході розгляду цивільної справи, ОСОБА_1 подала заяву про збільшення вимог, посилалась на те, що вона зазнала душевних страждань у зв'язку з ухиленням ОСОБА_2 від добровільного вивезення залишків будинку за межі земельної ділянки. Тому, ОСОБА_1 вважає, що за таким обставин, діями ОСОБА_2 їй заподіяно моральну шкоду в розмірі 3000 грн., яку вона просила стягнути з ОСОБА_2

ОСОБА_8 пред'явила зустрічний позов, посилаючись на те, що 21 липня 2004 року вона уклала з ОСОБА_3 договір дарування. За цим договором, вона прийняла в дар жилий будинок АДРЕСА_1 До неї перейшло право власності на частину земельної ділянки, яка була зайнята цими об'єктами нерухомого майна, та на частину земельної ділянки, яка була необхідною для їх обслуговування. Однак, рішенням Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області № 215-18-5 від 12 листопада 2004 року була затверджена технічна документація по виготовленню ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1. 28 лютого 2007 року на ім'я ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 649899. У такий спосіб він набув право власності на всю земельну ділянку площею 0,2501 га. з кадастровим номером :03:005:0010 по АДРЕСА_1.20 січня 2014 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, за яким він відчужив в її власність частину цієї земельної ділянки площею 0,1001 га. Однак, право власності ОСОБА_2 на набуті нею частини земельної ділянки у встановленому порядку не було припинено. ОСОБА_3, не мав право приватизовувати всю земельну ділянку та відчужувати її частину у власність ОСОБА_1 Тому, ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним рішення Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області № 215-18-5 від 12 листопада 2004 року в частині затвердження технічної документації по виготовленню ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1, визнати не дійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №649899, виданий 28 лютого 2007 року на ім'я ОСОБА_3, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 20 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити по справі нове рішення про задоволення її позову, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Зазначила, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального ат процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 21 липня 2004 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір дарування, за яким ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар жилий будинок АДРЕСА_1

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором, а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка була зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка була необхідною для її обслуговування.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що в договорі дарування не був визначений розмір земельної ділянки, право власності на яку перейшло до ОСОБА_2

З огляду на цю обставину, суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, прийшов до висновку про те, що 21 липня 2004 року ОСОБА_2 набула право власності на частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка була зайнята придбаним нею жилим будинком та надвірними будівлями, та на частину земельної ділянки, яка була необхідною для їх обслуговування.

Рішенням Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області № 215-18-5 від 12 листопада 2004 року, була затверджена технічна документація по виготовленню ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1.

28 лютого 2007 року на ім'я ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 649899. У такий спосіб, він набув право власності на всю земельну ділянку площею 0,2501 га. з кадастровим номером :03: 005:0010 по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України в редакції, яка була чинною на той час, надання у власність земельної ділянки, що перебувала у власності фізичної чи юридичної особи, провадилось лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як на умовах, передбачених законом.

Встановлено, що право власності ОСОБА_2 на її частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 у встановленому порядку не було припинено. Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області не мала права розпоряджатись ними та передавати їх у власність ОСОБА_3

Також, 11 жовтня 2007 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9, який зареєстрований в реєстрі за № 5311. За цим договором, ОСОБА_3 відчужив у власність ОСОБА_5 частину земельної ділянки площею 0,15 га., з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1.

24 червня 2010 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №989 (а.с.135). За цим договором ОСОБА_5 відчужив придбану ним земельну ділянку у спіль-ну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7

20 січня 2014 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_1 ще один договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нота-ріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 55. За цим договором, ОСОБА_3 відчужив у власність ОСОБА_1 іншу частину його земельної ділянки, площею 0,1001 га. (0,2501 - 0,15) з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1.

В ч. 1 ст. 215 ЦК України вказано, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За правилом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим згідно з цим Кодексом, в межах заявле-них ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так як ОСОБА_2 не оспорює дійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 жовтня 2007 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5, та договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 24 червня 2010 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, тому, законність їх укладення та дотримання вимог закону під час укладення цих договорів, не були предметом їх перевірки.

В матеріалах цивільної справи міститься висновок будівельно-технічного експертного дослідження № ЕД-1-1-137/14 від 06 жовтня 2014 року, з якого вбачається, що спірний жилий будинок та надвірні будівлі по АДРЕСА_1 перебувають в зруйнованому стані та не можуть використовуватись за призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Руйнування жилого будинку та надвірних споруд не є підставою для припинення права ОСОБА_2 на землю. Ці обставини не стосуються предмета доказування, тому, є правильним висновок Бориспільського міськрайонного суду Київської області про те, що висновок будівельно-технічного експертного дослідження є неналежним доказом по справі.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішенями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 своїми діями або бездіяльністю спричинила ОСОБА_1 моральну шкоду в матеріалах цивільної справи не має.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Так як вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на вимогах закону, тому, Бориспільський міськрайонний суд Київської області на законних підставах задовольнив її зустрічний позов.

Враховуючи те, що суд першої інстанції розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначився з законом, який регулює спірні правовідносини, порушень закону при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: