Номер справи 623/5086/14-ц
Номер провадження 2/623/101/2015
РІШЕННЯ

іменем України

17 червня 2015 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді: Вергун І. В.

при секретарі: Ардашева Я. В.

за участю судового розпорядника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф», третя особа ОСОБА_3 відділення екстреної медичної допомоги та медичних катастроф про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 Звернулась до суду з позовом до комунального закладу охорони здоровя « Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» ( далі КЗОЗ « ЦЕМД та МК») про порушення її трудових прав.

Зазначила, що з 01 січня 2013 року працює в лікарем ОСОБА_3 відділення ЦЕМД та МК. Крім цього працює за сумісництвом на 0,5 ставки лікарем швидкої та невідкладної допомоги у відповідача

Оскільки відповідачем постійно порушуються трудові права просить суд з урахуванням уточнених позовних вимог визнати дії КЗОЗ « Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» незаконними і зобовязати відповідача:

· скласти графіки роботи співробітників ОСОБА_3 відділення « ЦЕМД та МК» у відповідності до норм трудового законодавства;

· вести облік надурочних робіт та дотримуватися їх граничних норм, та оплачувати їх у передбаченому чинним законодавством розмірі;

· створити пункти тимчасового базування,передбачені Законом України « Про екстрену медичну допомогу», наказом Міністерства охорони здоровя України № 1020 від 07.12.2012 та Посадовою інструкцією;

· створити належні умови праці та відпочинку, гарантовані ст. 66 КЗпП України;

· здійснювати направлення на виклики, де існує загроза здоровю та життю, за письмовою згожою позивача;

· забезпечити встановлення кількості бригад для обслуговування м. Ізюма та Ізюмського району, відповідно до їх нормативів;

· надати відповіді на звернення до директора КЗОЗ « ЦЕМД та МК» від 16.07.2014року; від 13.08.2014 року; а також рапорти і докладні записки;

· виплатити допомогу на вирішення соціально побутових питань у розмірі посадового окладу у сумі 1806 гривень;

· усунути порушення вимог ст. 59 КЗпП України, щодо тривалості перерви в роботі між змінами;

· поновити на роботу за сумісництвом і стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

· проводити доплату за роботу в нічний час в розмірі 50% посадового окладу.

Представники позивача позов не визнали, посилаючись на його необґрунтованість.

Третя особа позов не визнала посилаючись на його безпідставність, оскільки графіки

складаються відповідно до норм трудового законодавства.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка з 01.10.2013 року працює у відповідача

лікарем швидкої та невідкладної медичної допомоги, наказ № 182-к від 01 жовтня 2013 року ( а.с.10).

Наказом відповідача № 264-к від 24 жовтня 2013 року позивачці надано сумісництво

0,5 ставки лікаря ШНМД з 01.10.2013 року без зміни посадового окладу ( а.с.11,66).

Параграфом третім даного наказу вказано, що даний договір є строковим та укладен

терміном до 31.12.2014 року ( а.с.202 том 1).

Позивачка була ознайомлена з посадовою інструкцією лікаря відділення швидкої та

невідкладної допомоги ОСОБА_3 відділення КЗОЗ « ЦЕМД та МК» та відмовилась ставити свій підпис ( а.с.78-86).

Позивачці наказом № 94 від 16 травня 2014 року КЗОЗ « ЦЕМД та МК» за порушення

правил внутрішнього трудового розпорядку, п. 1.12 посадової інструкції лікаря відділення швидкої та невідкладної медичної допомоги оголошено догану ( а.с.203 том 1).

Загальними зборами трудового колективу від 30 липня 2013 року, протокол № 2,

схвалено колективний договір між адміністрацією та профспілковим комітетом КЗОЗ «ЦЕМД та МК» на 2013-2016 роки, який зареєстрований в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради від 17.09.2013 року, реєстраційний № 3553 ( а.с.147-157 том 1).

Згідно з ч. 2 ст. 2 КЗпП України на звернення до суду за захистом порушеного права, у

тому числі щодо забезпечення можливості виконувати трудові обовязки, має працівник особа, субєктивні права якої порушені іншою стороною трудового договору.

Відповідно до частин 1,3 ст. 13 КЗпП України зміст колективного договору

визначається сторонами в межах їх компетенції, колективний договір може передбачати додаткові, порівняно із чинними законодавством і угодами, соціально побутові пільги.

Контроль за виконанням колективного договору покладається на профспілки, які його

уклали ( ст. 19 КЗпП України).

Загальними зборами трудового колективу КЗОЗ « ЦЕМД та МК» ( протокол № 2 від 30

липня 2013 року) прийнято Правила внутрішнього трудового розпорядку КЗОЗ « ЦЕМД та МК», які затверджені наказом директора КЗОЗ « ЦЕМД та МК» від 01.08.2013 року № 34, погоджено з профспілковим комітетом ( протокол № 1 від 31.07.2013 року ( далі Правила) (а.с.158-178 том 1).

Частиною 1 статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між

працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи,організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Суд вважає безпідставними посилання позивачки про те, що вона працює в шкідливих умовах праці, оскільки п. 32 Постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 163, професія позивача не віднесена до професій зі шкідливими умовами праці ( а.с.179-185 том 1).

Частиною 1 статті 62 КЗпП України передбачено, що надурочні роботи, як правило не допускається. Надурочним вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня ( ст. 52,53 і 61 КЗпП України).

Пунктом 5.6 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗОЗ « ЦЕМД та МК» надурочні роботи не допускаються.

Відповідно до листа міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 року № 9888/о/14-13/13 « Про розрахунки норм тривалості робочого часу на 2014 рік» встановлені норми тривалості робочого часу , в тому числі і для позивачки.

Відповідно до п. 5.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗОЗ « ЦЕМД та МК» встановлено пятиденний робочий тиждень із 38,5 робочими годинами.

Пунктами 2.21,2.24 Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом передбачено, що при змінних роботах, режим роботи встановлюється графіками змінності, що затверджується керівником та погоджується з профспілковим комітетом і завчасно доводиться до відома працівників. Тривалість робочого часу встановлюється відповідно до вимог пункту 1.1 наказу МОЗ України від 25.05.2006 року № 319, де встановлено норму робочого часу 38,5 годин на тиждень.

В пункті 32 Переліку посад із шкідливими умовами праці, постанова КМУ від 21 лютого 2001 року не міститься посада лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги.

Як вбачається із графіків роботи ОСОБА_3 відділення КЗОЗ « ЦЕМД та МК» за жовтень, листопад і грудень 2014 року ( а.с.68-69) позивачка перебувала у щорічній відпустці у жовтні 2014 року з першого та четверте жовтня, з яких тільки три дні робочі. Тривалість робочого часу складала 154 години за основним місцем роботи та 77 робочих годин за сумісництвом ( т. 1 а.с.70).

У жовтні 2014 року позивачці встановлені робочі зміни за основним місцем роботи по 12 годин ( 5,7,11,14,17,18,21,22,25,26,29,30) ; за сумісництвом ( 6,9,13,15,20,27 жовтня по 12 годин та 10.10.2014 року за основним місцем роботи 10 годин та 2 години за сумісництвом; 24.10.2014 року за сумісництвом для позивачки встановлено робочу зміну 3 години. Таким чином в жовтні 2014 року позивачка за основним місцем роботи пропрацювала 154 годи (12х12+10); за сумісництвом 77 годин ( 6х12+2+3).

У листопаді 2014 року відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13 « Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», норма тривалості робочого часу визначена у 154 години за основним місцем роботи і 77 годин за сумісництвом на 05, ставки.

Для ОСОБА_2 встановлено у листопаді 2014 року робочі зміни по 12

годин за основним місцем роботи: 1,3,58,9,12,13,16,20,23,24,28; за сумісництвом по 12 годин: 4,15,18,22,27,30 листопада та в робочу зміну 19.11.2014 року за основним місцем роботи 10 годин та 2 години за сумісництвом; 26.11.2014 року за сумісництвом встановлено робочу зміну 3 години. Таким чином, за основним місцем роботи вона відпрацювала 154 години ( 12х12+10); за сумісництвом 77 годин ( 6х12+2+3).

В грудні 2014 року норма тривалості робочого часу складала 177,1 годину за основним місцем роботи та 88.5 робочих годин за сумісництвом, при кількості 23 робочих дні.

Позивачка відпрацювала робочі зміни по 12 годин за основним місцем роботи: 1,2,4,5,12,13,16,17,20,21,25,29,30 грудня ; за сумісництвом по 12 годин 6,11,15,19,23,24,28 грудня. Для позивачки 08.12.2014 року встановлено за основним місцем роботи 09 годин 6 хвилин та 2 години 54 хвилини за сумісництвом. 27.12.2014 року: за сумісництвом для позивачки встановлена робоча зміна 1 годину 36 хвилин.

Таким чином позивачка, за основним місцем роботи відпрацювала 177,1 ( 14х12+9,1) годин, а за сумісництвом 88,5 ( 7х12+2,9+1,6) годин.

Необґрунтованими суд вважає і вимоги позивачки в частині не ознайомлення з графіком роботи.

Представники відповідача і третя особа підтвердили в судовому засіданні, що графік роботи надається завчасно, з ним позивачка ознайомлена, але його не підписала.

Твердження представників відповідача в третьої особи в частині надання позивачці графіків роботи, суд вважає достовірними, оскільки вони відповідають зібраним по справі доказам і не противоречать їм.

Відповідно до ст. 108 КЗпП України робота в нічний час оплачується у подвоєному розмірі, встановленому генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20% тарифної ставки , окладу за кожну годину роботи у нічний час.

Пунктом 4.8 Колективного договору передбачено, що працівникам зайнятим наданням екстреної, швидкої та невідкладеної медичної допомоги ( у тому числі водіям санітарних автомобілів швидкої, невідкладної медичної допомоги, які є в штаті автотранспортних підприємств та інших організацій) проводиться доплата в розмірі 50% годинної тарифної ставки ( посадового окладу) за кожну годину роботи в нічний час.

В жовтні 2013 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладеної медичної допомоги позивачки становив 1806 гривень, кількість робочих годин 177,1, оплата за 1 годину становить 10,198 гривень ( 1806грн. : 177,1 год.)У нічний час було відпрацьовано 88 годин та зроблено доплату їй 448,71 грн. ( 88 год. х5,099 грн.), тобто за годину додатково сплачено 5,099 грн., що становить 50%годинної тарифної ставки ( посадового окладу).

В листопаді 2013 року посадовий оклад позивачки становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 161,7 грн., оплата за годину становить 11,169 грн.

В нічний час було відпрацьовано 82 години, доплата становить 457,93 грн. ( 82 год.х5,5845 грн.), що становить 50% годинної тарифної ставки ( посадового окладу).

В грудні 2013 року посадовий оклад позивачки становить 1806 грн., кількість робочих годин 169,4 грн., оплата за 1 годину становить 10,66 грн. У нічний час було відпрацьовано 46 годин. Доплата складає 245,18 грн. ( 46 год. Х5,33 грн.).

В січні 2014 року посадовий оклад позивачки становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 161,7, оплата за 1 годину становить 11,69 ( 1806:161,7). У нічний час було відпрацьовано нею 74 години. Доплата за роботу в нічний час складає 413,25 грн. ( 74 год х5,584 грн.).

В лютому 2014 року посадовий оклад позивачки 1806 грн., кількість робочих годин 154. Оплата за 1 годину становить 11,73 грн. ( 1806 грн. :154 год.). В нічний час було відпрацьовано 72 години. Доплата становить 422,20 грн. ( 72 год. Х5,864 грн.), що становить 50% годинної тарифної ставки.

В березні 2014 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 154, тобто оплата за 1 годину становила 11,73 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 70 годин та зроблено доплату їй 410 грн. 46 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 5,864 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В квітні 2014 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 161,7, тобто оплата за 1 годину становила 11,169 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 64 годин та зроблено доплату їй 357 грн. 40 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 5,584 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В травні 2014 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 146,3, тобто оплата за 1 годину становила 12,34 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 64 годин та зроблено доплату їй 395 грн. 03 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 6,17 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В червні 2014 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 146,3, тобто оплата за 1 годину становила 12,34 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 66 годин та зроблено доплату їй 407 грн. 37 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 6,17 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В липні 2014 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 177,1, тобто оплата за 1 годину становила 10,198 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 80 годин та зроблено доплату їй 407 грн. 90 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 5,099 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В серпні 2014 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 154, тобто оплата за 1 годину становила 11,73 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 62 годин та зроблено доплату їй 363 грн. 55 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 5,864 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В вересні 2014 року ОСОБА_2 перебувала у відпустці та не працювала у нічний час.

В жовтні 2014 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 177,1, тобто оплата за 1 годину становила 10,198 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 72 годин та зроблено доплату їй 363 грн. 55 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 5,099 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В листопаді 2014 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 154, тобто оплата за 1 годину становила 11,73 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 64 годин та зроблено доплату їй 375 грн. 27 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 5,864 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В грудні 2014 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 177,1, тобто оплата за 1 годину становила 10,198 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 72 годин та зроблено доплату їй 367 грн.11 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 5,099 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В січні 2015 року та в лютому 2015 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин по 154, тобто оплата за 1 годину становила 11,73 грн. У нічний час було відпрацьовано нею по 56 годин та зроблено доплату їй по 328 грн. 36 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 5,864 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В березні 2015 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 161,7, тобто оплата за 1 годину становила 11,169 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 58 годин та зроблено доплату їй 323 грн. 90 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 5,584 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В квітні 2015 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 161,7, тобто оплата за 1 годину становила 11,169 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 62 годин та зроблено доплату їй 346 грн. 23 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 5,584 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

В травні 2015 року посадовий оклад лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 становив 1806 грн., кількість встановлених робочих годин 138,6, тобто оплата за 1 годину становила 13,03 грн. У нічний час було відпрацьовано нею 48 годин та зроблено доплату їй 312 грн. 73 коп., тобто за годину додатково їй сплачено 6,515 грн., що становить 50% годинної тарифної ставки (посадового окладу).

Не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 і в частині виплати допомоги на вирішення соціально побутових питань.

Статтею 2 Закону України « Про оплату праці» передбачено, що структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумком роботи за рік, премій за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 зазначеного закону та ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки та тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюється підприємством у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством,генеральною та галузевими ( регіональними) угодами.

Із аналізу четвертого розділу Колективного договору і розділу 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку, вбачається, що виплати вказаної допомоги є правом , а не обовязком відповідача ( а.с.147-167).

Частиною 3 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата працівника за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Статтею 79 КЗпП України та ст. 10 Закону України « Про відпустки» передбачені порядок і умови надання щорічних відпусток.

Позивачці в період 2014 року була надана щорічна відпустка з 01.09.2014 року по 04.10.2014 року на 34 календарних дні за період роботи з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року ( наказ № 531-к) .

Відпустко було надано позивачці на підставі її заяви та згідно з графіком відпусток.

Пунктом 5.8 Правил внутрішнього розпорядку та пунктом 2.32 Колективного договору передбачено, що графік надання щорічних відпусток затверджується роботодавцем за погодженням з профспілковим органом закладу виходячи із необхідності забезпечення нормальної роботи КЗОЗ « ЦЕМД та МК» та сприятливих умов для відпочинку працівників.

Матеріали справи свідчать, що позивачка перебувала у тарифній відпустці відповідно до графіка.

Суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими в частині затримки у підготовці наказу про відпустку та затримки у передачі доказу до бухгалтерії закладу ( наказ № 531-к до бухгалтерії переданий 13.09.2014 року).

В судовому засіданні представники відповідача підтвердили факт затримки виплати відпускних позивачці, відповідальна особа була притягнута до адміністративної відповідальності.

Наказом № 264-к від 24.10.2013 року позивачці було надано сумісництво 0,5 ставки лікаря швидкої та невідкладної медичної допомоги у відділення в якому вона працює,строком до 31 грудня 2014 року.

Пунктом 2 частини 1 ст. 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Стаття 21 КЗпП України та п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінфіну від 28 червня 1993 р. № 43, визначають, що звільнення особи з роботи за сумісництвом проводяться з підстав,передбачених законодавством, а також у випадку прийняття на постійну роботу працівника, який не є сумісником.

Суд вважає, що звільнення позивачки за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України проведено згідно з чинним законодавством у звязку з закінченням терміну , на який позивачка приймалась на роботу.

Припинення трудового договору у звязку із закінченням строку, на який такий договір укладався, не потребує заяви чи іншого волевиявлення працівника. Свою волю позивачка висловлює при написанні заяви про прийняття на роботу за строковим договором.

В завязку з цим безпідставними є вимоги позивачки про те, що за сумісництвом укладала безстроковий договір, оскільки параграф № 3 наказу № 264-к від 24 жовтня 2013 року, містить дані про те, що сумісництво є строковим та укладений на термін до 31.12.2014 року ( а.с.202 т. 1).

18.12.2014 року від позивачки надійшла заява з проханням дозволити їй сумісництво 05, ставки лікаря ОСОБА_3 відділення ЦЕМД та МК з 01.01.2015 року .

Статтею 12 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР ( з подальшими змінами та доповненнями) « Про звернення громадян», вбачається, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально процесуальним, цивільно процесуальним, трудовим законодавством і законодавством про захист економічної конкуренції. А тому позовні вимоги ОСОБА_2 в частині про створення пунктів, тимчасового базування, забезпечення встановлення кількості бригад для обслуговування м. Ізюма та Ізюмського району відповідно до їх нормативів задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, не відноситься до трудових спорів і є прямим втручанням суду в організаційну і структурну діяльність відповідача.

Із пояснень представників відповідача вбачається, що в Харківській області кількість бригад екстреної медичної допомоги, зайнятих на обслуговуванні населення, обумовлена обсягом звернень мешканців регіону та виконанням контрольного нормативу (доїзду), який відповідно до вимог Постанови КМУ від від 21 листопада 2012 р. № 1119

«Про норматив прибуття бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги на місце події» становить: у містах - 10 хвилин, у населених пунктах поза межами міста - 20 хвилин з моменту надходження звернення до диспетчера оперативно-диспетчерської служби центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф.

На сьогодні кількість бригад, які залучені на обслуговування в ОСОБА_3 районі, повністю задовольняє потреби населення (показники доїзду бригад екстреної медичної допомоги до хворих не перевищують зазначених нормативів).

За висновками фахівців збільшення бригад екстреної медичної допомоги є недоцільним та призведе до зайвого і не раціонального використання бюджетних коштів.

Дійсно, пунктом 4.3. Примірного положення про станцію швидкої медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 29.08.2008 р. № 500 передбачено, що загальна кількість бригад визначається, виходячи з потреб, але не менше ніж 1,0 бригада на 10 тис. міського населення та 0,75 бригади на 10 тис. сільського населення. Але дане положення є примірним положенням, а не єдиним документом щодо остаточного визначення кількості бригад.

На даний час в ОСОБА_3 районі (враховуючи м. Ізюм) проживає близько 70 тис. мешканців на обслуговуванні яких у цілодобовому режимі працює 6 бригад.

Тобто твердження ОСОБА_2 з приводу невідповідності кількості бригад ЕМД та кількості населення є безпідставними.

Згідно до визначення терміну у п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про екстрену медичну допомогу», Пункт тимчасового базування бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги - місце тимчасового перебування бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги для забезпечення своєчасного надання екстреної медичної допомоги, у тому числі під час проведення масових заходів та заходів за участю осіб, стосовно яких здійснюється державна охорона. Тобто такі пункти створюються у разі, якщо відділення ЕМД не може забезпечити нормативів доїзду до хворих, або під час проведення масових заходів та заходів за участю осіб, стосовно яких здійснюється державна охорона.

ОСОБА_3 відділенням ЕМД нормативи прибуття не порушуються, супровід масових заходів надається у повному обсязі й таке обслуговування носить терміновий характер.

Щодо створення тимчасових пунктів у разі здійснення супроводу заходів за участю осіб, стосовно яких здійснюється державна охорона, то треба зазначити, що 01.08.2011 року видано спільний наказ Управління державної охорони України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства оборони України, Державного управління справами, ОСОБА_4 медичних наук України №340ДСК/453ДСК/468/ДСК/ 206ДСК/67ДСК «Про організацію медико-санітарного забезпечення заходів за участю осіб, щодо яких здійснюється державна охорона», зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 29.08.2011 р. №1011/19749. У загальному доступі цього наказу немає, оскільки він виданий під грифом «ДСК», тобто для службового користування. Таким чином місце дислокації пунктів тимчасового базування при обслуговуванні даної категорії осіб взагалі є інформацією з обмеженим доступом.

Що стосується питання про «заборону» заїзду бригад на підстанцію у вільний від викликів час зазначаємо, що подібної «заборони» в закладі не існує й взагалі таке явище не можливе, бо згідно Примірного положення про бригаду швидкої медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 29.08.2008 р. № 500 передбачено, що бригада швидкої медичної допомоги створюється для забезпечення надання екстреної медичної допомоги цілодобово. В функцію бригади входить знаходження у режимі постійної готовності до виїзду для виконання поставлених завдань. Бригада оперативно підпорядковується диспетчеру та старшому черговому медичному працівнику екстреної медичної допомоги. Виїжджає на виклик та повертається тільки за їх розпорядженням. Лікар працює позмінно за затвердженим графіком без права сну.

Суд вважає, що в даному випадку звернення позивачки по своїй суті повязані з неприязне ними відносинами позивачки з колективом і адміністрацією закладу де вона працює ( а.с.21-25).

Частиною 2 ст. 66 КЗпП України передбачено, що час початку і закінчення перерви встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Пунктом 5.5 розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗОЗ « ЦЕМД та МК» передбачено, що на тих роботах, де не можливо встановити перерву для відпочинку і харчування, працівнику надається можливість приймати їжу протягом робочого часу « Перелік таких робіт, порядок і місце харчування встановлюється роботодавцем за погодження з профспілковим комітетом.

Посада позивачки відносить до роботи змінами за графіком ( а.с.158-178).

У відповідно до пуну 1.6 Посадової інструкції лікаря відділення швидкої та невідкладної медичної допомоги ( а.с.78-86), позивачка працює за затвердженими керівництвом КЗОЗ « ЦЕМД та МК» і ознайомленій під особистий підпис графіком в 12- годинному режимі, без права сну. Відмова позивачки від підпису про ознайомлення з посадовою інструкцією правового значення не має.

Пункт 1.7 передбачає, що час заїзду на територію відділення протягом зміни для прийому їжі, його початок і тривалість визначається диспетчером ЦД ( відділення) за відсутності викликів і в залежності від оперативної обстановки в районі місця знаходження бригади ЕМД. При надходженні експертного виклику прийом їжі терміново припиняється в будь який час задля негайного виїзду бригади для надання екстреної медичної допомоги на дошпитальному етапі.

Оскільки правила внутрішнього розпорядку і посадової інструкції відповідають вимогам основ законодавства України « Про охорону здоровя» , тому вимоги позивачки в цій частині є безпідставними.

Суд не може погодись з доводами позивачки, що її трудові права були порушені при обслуговуванні виклику 18.05.2014 року, де як вважає позивачка, існувала загроза її життю і здоровю.

Із відповіді директора КЗОЗ « ЦЕМД та МК» вбачається, що виклик 18 травня 2014 року надійшов з мобільного телефону цивільної особи, а не військових.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. Закону України « Про екстрену медичну допомогу» екстрена медична допомога визначається, як медична допомога, яка полягає у здійсненні працівниками системи екстреної медичної допомоги відповідно до цього Закону невідкладних організаційних, діагностичних та лікувальних закладів спрямованих на врятування і збереження життя людини у невідкладному стані та мінімізацію наслідків впливу такого стану на її здоровя».

Таким чином виїзд позивачки на виклик 18 травня 2014 року для надання екстреної медичної допомоги є її обовязком, який передбачено як посадовою інструкцією лікаря ОСОБА_3 відділення КЗОЗ « ЦЕМД та МК» так і розділом 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку ( а.с.78-85, т. 1 ( а.с.158-160), а не її правом.

Крім цього суд вважає, що позивачка при зверненнях, які датовані 16.07.2014 року (а.с.15,17 том1) звернулась до неналежного відповідача, оскільки працює лікарем не Обласної клінічної лікарні центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф, а в комунальному закладі охорони здоровя « Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф».

Суд не може взяти до уваги посилання позивачки, що її трудові права були порушені влітку 2013 року, так як їй дозволили взяти лише частину відпустки, оскільки матеріали справи містять докази того, що позивачка працює у відповідача з 01 жовтня 2013 року.

Крім цього суд приходить до висновку, що карти виїзду швидкої медичної допомоги на які посилається позивачка є нічим іншим, як формою первинної медичної облікової документації, яка містить інформацію про стан здоровя, факт звернення за медичною допомогою, попередній діагноз, а також відомості одержані при її медичному обстеженні, і не можуть вважатись належними та допустимими доказами, які порушують права позивачки.

Керуючись статтями 10, 11, 209, 212-214,215, 218 ЦПК України, Кодексом законів про працю України суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати дії комунального закладу охорони здоровя « Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» в частині затримки виплати відпускних за 2014 рік ОСОБА_2 незаконними, в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду І. В. Вергун