Справа № 466/5627/14 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/579/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Греділь А.Я.

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ "Львівторгороздріб", Шевченківський відділ ДВС ЛМУЮ про визнання права власності та зняття арешту на майно, -

встановила:

Оскарженим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТзОВ "Львівторгороздріб", Шевченківський відділ ДВС ЛМУЮ про визнання права власності та зняття арешту на майно - відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального права. Вважає, що оскільки даний транспортний засіб, який виступав забезпеченням по кредиторських зобов'язаннях попереднього власника, вільний від зобов'язань, відпала необхідність в існуючому арешті та обтяжень, накладених у зв'язку з виконанням договору закладу транспортного засобу. Такі обмеження та заборона обмежують право власника на вільне та безперешкодне розпорядження своїм майном, а тому вказаний автомобіль, вважає, слід виключити з-під арешту.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким визнати за ним право на автомобіль марки ВАЗ-21124, д.н.з. НОМЕР_4 та зняти арешт, накладений державним виконавцем Шевченківського ВДВС згідно постанови про арешт майна боржника ТзОВ "Львівторгроздріб" у межах виконавчого провадження на автомобіль марки ВАЗ-21124, д.н.з.НОМЕР_6.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення Греділь А.Я. на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 11.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ТзОВ "Львівторгроздріб", Шевченківський відділ ДВС ЛМУЮ про визнання права власності на автомобіль марки ВАЗ-21124 д.н.з.НОМЕР_4 та зняття арешту на автомобіль.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 03.02.2014 року між ним на відповідачем укладено договір закладу транспортного засобу - марки ВАЗ-21124 д.н.з.НОМЕР_4. Цей договір забезпечував виконання заставодавцем (відповідачем) зобов'язань, які виникли з договору про відступлення права вимоги від 03.02.2014 р. по грошових зобов'язаннях в сумі 74 000,00 грн. 27.06.2014 року відповідач передав позивачу у власність предмет закладу (спірний автомобіль), що підтверджується відповідним договором. Однак, фактично автомобіль позивач не отримав.

05.07.2014 р. автомобіль було тимчасово затримано на 503 км. автодороги Київ-Чоп у зв'язку з орієнтуванням Шевченківського відділу Державної виконавчої служби ЛМУЮ. Крім того, відповідною постановою державного виконавця на цей автомобіль накладено арешт. Оскільки він на даний час є власником автомобіля та даний транспортний засіб, який виступав забезпеченням по кредиторських зобов'язаннях попереднього власника, вільний від зобов'язань, відпала необхідність в існуючому арешті та обтяження, накладених у зв'язку з виконанням договору закладу транспортного засобу.

Посилаючи на те, що відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, просив вказаний автомобіль виключити з-під арешту.

Встановлено, що 03.02.2014 року між ТзОВ "Укрінвестбуд" та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги. Згідно п.п.1.1, 1.2 згаданого Договору, Первісний кредитор передає Новому кредиторові, а Новий кредитор приймає право вимоги частини боргу, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором №1/1 від 25 січня 2008 р., укладеним між Первісним кредитором та ТзОВ "Львівторгроздріб". За цим Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання зобов'язань в сумі 74 000,00 (сімдесят чотири тисячі) гривень (а.с.19-20).

Також, 03.02.2014 року між ТзОВ "Львівторгроздріб" та ОСОБА_2 було укладено догорів закладу. Згідно п.п.3.1.1, 3.1.2 згаданого Договору предметом закладу є наступне майно: автомобіль марки ВАЗ 21124 д.н.з. НОМЕР_6. Узгоджена за цим Договором вартість предмета закладу становить: 74 000 грн. (а.с.22-24).

Згідно акту звірки складеним між ТзОВ "Укрінвестбуд" та ТзОВ "Львів Торг Роздріб" загальна заборгованість ТзОВ "Львів Торг Роздріб" перед ТзОВ "Укрінвестбуд" станом на 22 липня 2014 р. становить 535 690,40 грн. (а.с.21).

27 липня 2014 року ТзОВ "ЛьвівТоргРоздріб" та ОСОБА_2 уклали договір про задоволення вимог заставодержателя. У відповідності до п.1 даного Договору Заставодавець передав у власність заставодержателю, а Заставо-держатель прийняв від Заставодавця і набув право власності на автомобіль марки ВАЗ 21124 д.н.з. НОМЕР_6, в рахунок виконання зобов'язань Заставодавця за договором про відступлення права вимоги від 03.02.2014 р. в сумі 74 000,00 грн.(а.с.25).

Окрім цього судом встановлено, що згідно повідомлення Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління МВС України у Львівській області від 07.02.2014 року власником автомобіля марки ВАЗ 21124 д.н.з. НОМЕР_6, номер кузова НОМЕР_7 є ТзОВ "Львів Торг Роздріб" (а.с.31).

З долученої до матеріалів справи копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2013 року встановлено, що старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Захарків Ю.М. було відкрито виконавче провадження з виконання наказу №5015/1704/12 виданого Господарським судом Львівської області

02.11.2012 р. про стягнення з ТзОВ "Львів Торг Роздріб" на користь Департаменту еко номічної політики ЛМР боргу в сумі 526552, 95 грн. В межах даного виконавчого про вадження старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Саків О.О. 07.12.2012 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.30).

З врахуванням наведеного та того, що позивач прийняв ВАЗ 21124 д.н.з. НОМЕР_6 в порушення вимог ч.3 ст. 208 ЦК України, а саме: нотаріально не посвідчив договір про задоволення вимог заставодержателя, який підлягає обов'язковій державній реєстрації, суд прийшов до вірного висновку, що в даний час правочин не створює юридичних наслідків та не може бути підставою для встановлення права власності на автомобіль, а тому дії Шевченківського ВДВС ЛМУЮ в частині накладення арешту на машину на погляд суду не суперечать Закону, а тому в позові слід відмовити.

Судова колегія вважає, що посилання апелянта на те, що відпала необхідність в існуючому арешті, а обмеження та заборона обмежують його право власника на вільне та безперешкодне розпорядження своїм майном, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Встановлено, що вказаний договір про задоволення вимог заставодержателя від 27 липня 2014 року нотаріально не посвідчений і не зареєстрований.

Судова колегія враховує і те, що згідно п. 7 договору про задоволення вимог заставодержателя від 27 липня 2014 року укладеного між ТзОВ "ЛьвівТоргРоздріб" та ОСОБА_2 договір є правовою підставою для реєстрації права власності на автомобіль у відділах РЕР державної інспекції.

В той же час представник Шевченківського відділу ДВС ЛМУЮ Греділь А.Я. в засіданні судової колегії пояснив, що автомобіль не знятий з реєстрації.

Таким чином автомобіль не зареєстрований за ОСОБА_2, що він визнав в засіданні судової колегії.

Також встановлено, що позову про визнання правочину дійсним позивач не подавав.

Оскільки відповідно до вказного правочину позивач не набув права власності на спірний автомобіль, він не вправі вимагати визнання права власності та зняття арешту на автомобіль на підставі ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження".

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.