Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1045/15 Головуючий у 1-й інстанції: Пирогова Л.В.
Є.у. № 242/244/14-ц Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Трофимової Д.А.,

Дзярука М.П.,

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 березня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулося до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позову ТОВ «Кредитні Ініціативи» зазначало, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «ФК «Вектор-Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до п.п. 2.1, 2.2 якого Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації.

28.11.2012 року між TOB «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, відповідно до п.п. 2.1, 2.2 якого Клієнт відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації.

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме, TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 0401/0607/71-044 від 01.06.2007 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_5 Таким чином, усі права кредитора за вказаним кредитним договором належать TOB «Кредитні ініціативи».

01.06.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № 0401/0607/71-044, відповідно до умов якого Банк зобов'язується надати боржнику кредит у сумі 83 000 доларів США, а боржник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши боржнику кредит у сумі 83 000 доларів США.

В свою чергу, боржник неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим порушує умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01.01.2014 року має прострочену заборгованість:

- за кредитом - 70 926,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 566 911,52 грн.;

- по відсотках - 37 222,14 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 297 516,57 грн.;

- пеня відповідно до вимог ст.ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦПК України - 14 626,78 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 116 911,85 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 02.06.2007 року було укладено іпотечний договір № 0401/0607/71-044-Z-1, відповідно до якого останні передали Банку в іпотеку трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить відповідачам на підставі рішення суду № 2-1109-2007 від 18.05.2007р., яке набуло чинності 29 травня 2007 року, зареєстровано в Селидівському бюро технічної інвентаризації 31 травня 2007 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14745017, виданий 31 травня 2007 року, запис № 3308, реєстраційний № 19011668. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 87 010 грн.

Враховуючи невиконання боржником основного зобов'язання, позивач має право звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0401/0607/71-044 від 01.06.2007 року, яка станом на 01.01.2014 року становить 981 339,94 грн. та складається з заборгованості: за кредитом - 566 911,52 грн., по відсотках - 297 516,57 грн., пеня - 116 911,85 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», а саме на: трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на підставі рішення суду № 2-1109-2007 від 18.05.2007р., яке набуло чинності 29 травня 2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій, а також стягнути судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 03 березня 2014 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», а саме: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві часткової спільної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0401/0607/71-044 від 01.06.2007 року, яка станом на 01.01.2014 року становить 981 339 грн. 94 коп., та складається з заборгованості: за кредитом - 566 911 грн. 52 коп., по відсотках - 297 516 грн. 57 коп., пеня - 116 911 грн. 85 коп., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена. Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 березня 2014 року скасовано. Відмовлено у задоволені позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 2, а.с. 61-64).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційну скаргу ТОВ "Кредитні ініціативи" задоволено частково. Рішення апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2014 року скасовано, справа передана на новий розгляд до апеляційного суду Запорізької області (т. 2, а.с. 110-112).

Як зазначено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, застосувавши на стадії апеляційного провадження Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд апеляційної інстанції не звернув уваги на таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

При новому розгляді апеляційний суд має врахувати, що за наявності загальних правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачам майно таке стягнення підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст. 217 ЦПК України, на час дії Закону, за наявності наступних обставин: іпотечне майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

За положеннями ч. 4 ст. 338 ЦПК України, яка визначає підстави для скасування рішення судом касаційної інстанції та передачі справи на новий розгляд, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При новому розгляді справи сторони, їх представники, 3 особа до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення). Представник позивача у надісланій апеляційному суду письмовій заяві просить розглядати справу апеляційним судом без її участі. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників, 3 особи не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави "Позика", якщо інше на встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 546 ЦК Українивиконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України „Про заставу" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.06.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0401/0607/71-044, відповідно до п. 1.1. якого Банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 83 000 доларів США на строк з 01.06.2007 року по 31.05.2018 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (т. 1, а.с. 41-43, 44-46).

Згідно п. 2.1 кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань позичальника виступає іпотека об'єкта нерухомості, що придбавається позичальником за договором купівлі-продажу, зазначеним в п. 1.4. цього договору та іпотека об'єкта нерухомості - трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які виступають майновими поручителями за зобов'язаннями позичальника, що випливають з цього договору.

Відповідно п. 10.5. кредитного договору, Банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов'язання по цьому договору, а також по угодам, пов'язаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника.

У зв'язку з неналежним невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість у сумі 981 339 грн. 94 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 566 911 грн. 52 коп., заборгованість за процентами - 297 516 грн. 57 коп., пеня (за рік) - 116 911 грн. 85 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом станом на 01.01.2014 року (т. 1, а.с. 72, 220-221).

02.06.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 0401/0607/71-044-Z-1, відповідно до якого останні передали Банку в іпотеку нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, для забезпечення виконання кредитного договору № 0401/0607/71-044 від 01.06.2007 року (т. 1, а.с. 66-67).

За згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 87 010 грн. (п. 5 іпотечного договору).

У разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання та/або іпотекодавцем умов цього договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі (п. 10.3 іпотечного договору).

За вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, на підставі рішення суду (п.п. 12, 12.1 іпотечного договору).

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «ФК «Вектор плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації (т. 1, а.с. 19-32).

Відступлення прав за іпотечними договорами відбулося на підставі нотаріально посвідченого договору від 28.11.2012р., що був укладений між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс» (т. 2, а.с. 5-6, 7-9).

Також, 28.11.2012 року між TOB «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. За умовами п.п. 2.1, 2.2. цього договору клієнт (TOB «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів (т. 1, а.с. 10-19).

28.11.2012 року між TOB «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено нотаріально посвідчений договір про передачу прав за іпотечним договором (т. 1, а.с. 164-165, 211-213, 214-216).

30.07.2013 року TOB «Кредитні ініціативи» на адресу відповідачів та 3 особи було направлено вимогу про усунення порушень за вих. № 644/291 від 29.07.2013 року, відповідно до якої останні були повідомлені про заміну кредитора, їм було запропоновано достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховану неустойку, а також повідомлено, що в разі невиконання цієї вимоги TOB «Кредитні ініціативи» розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на заставне майно чи вчинення виконавчого напису нотаріуса (т. 1, а.с. 73, 74).

Задовольняючи позовні вимоги, суд, встановивши зазначені обставини та надавши всебічну оцінку наданим по справі доказам, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 981 339 грн. 94 коп.

Також, з матеріалів справи вбачається, що передана ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в іпотеку Банку трьохкімнатна квартира, загальною площею 69,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, використовується як місце їх постійного проживання. Кредит отримано в іноземній валюті. У власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не знаходиться інше нерухоме житлове майно (т. 2, а.с. 37-56).

Як зазначалося вище, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказаний Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Проте, за наявності загальних правових підстав для звернення стягнення на майно, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії вищевказаного Закону не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості спростовані під час апеляційного розгляду справи. Так, у зв'язку з неналежним невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість у сумі 981 339 грн. 94 коп., що підтверджується наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості за кредитом станом на 01.01.2014 року. Зазначений розрахунок оформлений належним чином у відповідності до законодавства та умов кредитного договору, є обґрунтованим та таким, що підтверджується матеріалами справи. Розрахунок заборгованості відповідачами та 3 особою не спростовано і не оспорено, в передбаченому законом порядку докази в обґрунтування його неправильності не надані (т. 1, а.с. 72, 220-221).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачів та 3 особу не було повідомлено про заміну кредитора не знайшли свого підтвердження. Як зазначалося вище, 30.07.2013 року TOB «Кредитні ініціативи» на адресу відповідачів та 3 особи було направлено вимогу про усунення порушень за вих. № 644/291 від 29.07.2013 року, відповідно до якої останні були повідомлені, у тому числі, про заміну кредитора (т. 1, а.с. 73, 74).

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і посилання апелянта на недійсність договорів факторингу, оскільки зазначені договори нею не оспорювалися та не визнавалися судом недійсними.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Разом з тим, не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем при пред'явленні позову, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню у рівних частках судовий збір по 1 827 грн. з кожного. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Вказаний недолік відповідно до ст. 309 ЦПК України не являється підставою для скасування судового рішення і може бути виправлений судом апеляційної інстанції шляхом зміни рішення в зазначеній частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 березня 2014 року по цій справі в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, відповідно до якого стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір по 1 827 грн. з кожного.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не звертати до виконання протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав законної сили з 07.06.2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: