Справа №580/2711/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бакланов Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/420/15 Суддя-доповідач - Маслов В. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду у м. Суми цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 01 серпня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про поділ майна, що перебуває в спільній частковій власності, припинення спільної часткової власності

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі 1/2 частини нерухомого майна із складу спільної часткової власності,

ВСТАНОВИЛА:

20 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом до своєї доньки, який в подальшому уточнила, та просила поділити нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, при цьому просила суд здійснити поділ домоволодіння згідно з першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 28 березня 2014 року № 193/194 та припинити право спільної часткової власності.

21 травня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до матері, у якому просила виділити в натурі належну їй 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними спорудами згідно з другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 28 березня 2014 року № 193/194 та стягнути з відповідачки на її користь грошову компенсацію за різницю у власності.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 01 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі. Виділено в натурі ОСОБА_3 у будинковолодінні, у житловому будинку літ. «А-І» житлову кімнату 1-4 площею 26,1 кв. м, кухню 1-5 площею 6,8 кв. м, коридор 1-6 площею 6,9 кв. м, житлову кімнату 1-7 площею 14,1 кв. м, веранду 1-І площею 15,0 кв. м, кладову І-ІІ площею 5,4 кв. м та надвірні господарські будівлі, а саме: 1/2 частини сараю літ. «Б», сарай літ. «Г», навіс літ. «Д», 1/2 частини огорожі № 1. Виділено ОСОБА_4 у будинковолодінні, у житловому будинку літ. «А-І» кухню 2-1 площею 16,2 кв. м, житлову кімнату 2-2 площею 14,6 кв. м, житлову кімнату 2-3 площею 16,4 кв. м, веранду а2-І площею 5,0 кв. м, веранду а1-ІІ площею 3,4 кв. м, кладову а1-ІІІ площею 3,9 кв. м та надвірні господарські будівлі: погріб п/г під частиною будинку, погріб літ. «п/г1» під частиною будівлі, 1/2 частини сараю літ. «Б», сарай літ. «В», 1/2 частини огорожі № 1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 531 грн 53 коп. грошової компенсації.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 01 жовтня 2014 року рішення Лебединського районного суду Сумської області від 01 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким обидва позови задоволено частково. Визнано право власності ОСОБА_3 на 52/100 частини спірного будинку з господарськими будівлями і спорудами, виділено їй на цю частку в житловому будинку літ. «А-І» житлову кімнату 1-4 площею 26,1 кв. м, кухню 1-5 площею 6,8 кв. м, коридор 1-6 площею 6,9 кв. м, житлову кімнату 1-7 площею 14,1 кв. м, веранду 1-І площею 15,0 кв. м, кладову І-ІІ площею 5,4 кв. м та надвірні господарські будівлі: 1/2 частини сараю літ. «Б», 1/2 частини огорожі № 1. Визнано право власності ОСОБА_4 на 48/100 частини будинку з господарськими будівлями і спорудами, виділено їй на цю частку в житловому будинку літ. «А-І» житлову кухню 2-1 площею 16,2 кв. м, житлову кімнату 2-2 площею 14,6 кв. м, житлову кімнату 2-3 площею 16,4 кв. м, веранду а2-І площею 5,0 кв. м, веранду аІ-ІІ площею 3,4 кв. м, кладову аІ-ІІІ площею 3,9 кв. м та надвірні господарські будівлі: погріб літ. «п/г» під частиною будинку, 1/2 частини сараю літ. «Б», 1/2 частини огорожі № 1. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на будинок з господарськими будівлями і спорудами. У задоволенні іншої частини позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 01 жовтня 2014 року скасоване, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення місцевого суду в частині виділення сараю літ. «В», погребу літ. «п/г 1» та стягнення грошової компенсації в розмірі 531 грн. 63 коп. і ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 у виділенні їй сараю під літ. «В», погребу літ. «п/г 1» та стягнення грошової компенсації 531 грн. 63 коп.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4, яка вважала рішення місцевого суду правильним, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню, виходячи з п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

З оглянутої судом інвентаризаційної справи і наявних у цивільній справі копій правовстановлюючих документів вбачається, що будинок АДРЕСА_1, 1895 року забудови, вперше поділений навпіл між співвласниками ще у 1960 році і вже 55-й рік перебуває у спільній частковій власності, маючи фактично дві ізольовані квартири з окремими входами, кухнями, жилими кімнатами, підсобними приміщеннями, з окремими опалювальними системами, окремими договорами на постачання електричної енергії і лічильниками. За останні 54 роки змінювалися співвласники будинку, однак не змінювалися частки співвласників в будинку (по 1/2 частині кожному співвласнику) і не змінювалися конкретні приміщення в будинку, які відходили кожному з співвласників. Кожна сторона знала, що вона відчужує за угодою і що набуває. З надвірних будівель десятки років існує сарай «Б», огорожа і ворота, які належали по половині кожному з співвласників і спору за які фактично не існує.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 2 лютого 1970 року посвідченого нотаріусом Лебединської нотаріальної контори (а.с.5-6, т. 1) набула права власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель.

ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_7 (а.с.59-60, т. 1), набула права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами.

Між сторонами відбулось ряд цивільно - правових спорів і існує ряд судових рішень щодо земельної ділянки і іншого майна. В даній справі вирішується спір щодо розподілу будинку і надвірних будівель, щодо припинення права спільної часткової власності. Фактично спір між сторонами існує щодо права власності на сарай «В» та розташований поруч навіс «Д», погріб пг-1.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ст.ст. 86, 100, 101, 112, 113, 115, 118, 128, 132 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 2 - 4, 11 - 13, 48, 49 Закону України «Про власність», ст.ст. 181, 183, 186, 328, 331, 364, 367, 392 ЦК України.

Що стосується розподілу будинку, погріба «пг» під будинком, сарая «Б», огорожі і воріт, то сторони визнають, що цей розподіл повинен пройти по фактичному користуванню сторін. Колегія суддів, як і суд першої інстанції, ураховує ці правові позиції сторін. Колегія суддів вважає обидві сторони титульними власниками у рівних частках на вказане майно. Обидві сторони вправі заявляти позови про розподіл цього майна і припинення права спільної часткової власності на нього. Колегія суддів знаходить обґрунтованими на законі позовні вимоги обох сторін про розподіл вказаного майна. При розподілі вказаного майна з технічного боку суд кладе в основу висновок судової будівельно - технічної експертизи, який міститься на а.с. 273 - 276 першого тому цієї справи, згідно якої ОСОБА_3 виділяється 52/100 частини, а ОСОБА_4 - 48/100 частин. У зв'язку з виділом останній частки меншої від 1/2 на 2/100, то на її користь з ОСОБА_3 треба стягнути грошову компенсацію у розмірі 3033 грн. 68 коп. дійсної вартості. Інвентаризаційна вартість цього майна складає 75842 грн., з застосуванням коефіцієнта 2 дійсна (ринкова) вартість цього майна складає 151684 грн., а отже 2 відсотки складе вказану вище суму. Саме таке співвідношення інвентаризаційної і дійсної вартості майна взято експертом у своєму висновку на а.с. 70 - 80, 273 - 275, том. 1.

Задовольнивши позови про розподіл майна, колегія суддів знаходить обґрунтованим і позов про припинення права спільної часткової власності сторін на це майно. Це дозволить кожній стороні зареєструвати своє майно не в частках, а виходячи з 1, буде сприяти припиненню спорів між сторонами, які відбуваються впродовж 10 років. Суд першої інстанції, задовольнивши позов про розподіл будинку, не зазначив часток сторін в цьому майні, не згадав у резолютивній частині рішення про припинення права спільної часткової власності на будинок.

На виконання роз'яснення, яке міститься у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» з подальшими змінами, апеляційним судом зроблені запити до виконкому Лебединської міської ради, відділу містобудування та архітектури управління житлово - комунального господарства Лебединської міської ради, управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Сумській області, Головного управління Держсаніпедемслужби у Сумській області, управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області щодо можливості розподілу спірного будинку між двома співвласниками. Надійшли відповіді про можливість розподілу згідно з висновком експертизи і немає жодної відповіді, яка б заперечувала такий розподіл, який не вимагає жодних переобладнань в будинку, оскільки ці переобладнання вже зроблені 54 роки тому.

Колегія суддів знаходить обґрунтованим позов ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на сарай В, сарай Г, навіс Д та погріб пг-1. У матеріалах справи є докази, які підтверджують її позицію щодо зведення цієї нерухомості разом з чоловіком ОСОБА_5 (третя особа в цій справі) під час шлюбу за власні кошти власними силами або за допомогою найманих працівників. Колегія суддів вважає це майно спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 і вважає неправильним рішення місцевого суду в цій частині щодо передачі у власність ОСОБА_4 сарая «В» та погріба пг-1. Виглядають переконливими пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про те, що придбавши половину спірного будинку у 1970 році, вони у 1973 році звели погріб пг-1 (оскільки існувавший погріб пг знаходився під частиною будинку сусідки ОСОБА_8), поруч сарай «В» в тому ж році, сарай «Г» звели приблизно у 1980 році, навіс «Д» звели приблизно у 1990 році. Згідно технічного паспорту на спірний будинок, виготовленого Лебединським БТІ 26 квітня 2013 року ОСОБА_3 (копія якого є у справі) значиться, що сарай В побудований у 1973 році, сарай Г та навіс Д у 1990 році. Ці будови зведені біля її частки будинку. У матеріалах справи немає доказів, які б свідчили про участь ОСОБА_4 у зведенні вказаних будівель, про наявність договору з батьками про створення спільної власності на ці будівлі. Батьки ж категорично заперечують участь доньки у зведені цих будівель. Вони вважають, що донька не тільки не брала участі у зведені цих будівель, а і не могла брати такої участі, оскільки на час зведення сарая «В» і погріба пг-1 у 1973 році їй було 8 років, а з 18 років вона вже вийшла заміж і проживала окремо разом з чоловіком і дітьми. Коли за їхньою порадою вона придбала другу половину будинку, то вказані 4 об'єкта вже були зведені без будь - якої її участі.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12 травня 2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 15 червня 2011 року, ОСОБА_3 було виділено із спільної часткової власності саме ту частину земельної ділянки, на якій розміщені її частина будинку літ. «А-І», та господарсько-побутові будівлі, а саме: 1/2 частина сараю літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», навіс літ. «Д», погріб під частиною будівлі літ. «п/г1», 1/2 частина огорожі під номером «№1».

На підставі даного рішення суду ОСОБА_3 отримала відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства.

З копій Державних актів про право власності на земельні ділянки серія ЯК № 430087 та серія ЯК № 430086 на а.с. 74, 76 т.2 вбачається, що всі вказані 4 об'єкти знаходяться на її земельній ділянці ОСОБА_3 На її замовлення складена декларація про готовність сараїв В і Г до експлуатації і ця декларація зареєстрована в інспекції ДАБК у Сумській області 02 лютого 2012 року № СМ 5. Це підтверджується копією цієї декларації на а.с. 78 - 80 т. 2. Ці два сараї та сарай Б пройшли технічне обстеження будівельних конструкцій в проектно - технологічному підприємстві «Сумбудпроект» і у висновку фахівця зазначено задовільний стан цих об'єктів і можливість подальшої експлуатації. Це підтверджується відповідним звітом фахівця на а.с. 81 - 86 т. 2. Це підприємство має ліцензію ДАБІ України на проведення робіт, пов'язаних із створенням об'єктів архітектури, копія якої є на а.с. 85 - 86 т. 2.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 не належать до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. З довідок заступника Лебединського міського голови, начальника СДПЧ - 18 м. Лебедина, головного державного санітарного лікаря Лебединського району вбачається, що при зведенні сараїв В і Г дотримані архітектурні, санітарні, протипожежні норми і правила.

Оскільки вказані чотири об'єкти не є самочинним будівництвом, колегія суддів знаходить можливим визнати право власності на них за позивачем ОСОБА_3

Колегія суддів перевірила доводи ОСОБА_4 щодо її притязань на ці об'єкти і знаходить їх необґрунтованими . По - перше, цих будов немає в договорі купівлі - продажу нею половини будинку у 2001 році. По - друге, вона сама визнає, що немає відношення до зведення погріба пг-1. Немає переконливих доказів і щодо її причетності до зведення сараїв В, Г, навіса Д. Вона також визнає, що досягши повноліття вийшла заміж і з чоловіком і дітьми проживала окремо від батьків. Вагомим фактом є та обставина, що саме ОСОБА_9 у 2010 році звернулася до суду з позовом до своєї матері у якому зазначала, що остання без її згоди звела на присадибній земельній ділянці сарай В і Г, просила суд зобов'язати відповідачку знести ці будови. Рішенням Лебединського районного суду від 10 вересня 2010 року, залишеним без зміни апеляційним судом Сумської області 19 жовтня 2010 року, у позові відмовлено. Це підтверджується копіями судових рішень на а.с. 179 - 181 т. 1. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23 січня 2014 року, копія якого є на а.с. 177 - 178, ОСОБА_9 відмовлено у позові до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні сараями В і Г та навісом Д у зв'язку з відсутністю у неї доказів про власність відносно цього майна.

Колегія суддів знаходить непереконливими доводи ОСОБА_9 про свою власність на ці чотири об'єкти тільки фактом реєстрації їх за нею у реєстраційній службі, оскільки, як стверджують ОСОБА_3 і ОСОБА_5, вона це здійснила у протиправний спосіб, за відсутності документів про право власності на ці об'єкти. Колегія суддів вважає, що спір щодо законності вказаної реєстрації знаходиться за межами спору у даній справі, він не є предметом у даній справі, а тому судом не розглядається.

Оскільки суд першої інстанції без достатніх правових підстав виділив ОСОБА_4 сарай В та погріб пг-1, які є особистою власністю подружжя ОСОБА_5, то рішення в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову їй у позові і про задоволення позову ОСОБА_3

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 190 грн. 56 коп., як повернення судових витрат. При цьому суд ураховує, що ОСОБА_3 сплатила 300 грн. судового збору за суд першої інстанції і 150 грн. за суд у другій інстанції, а також 1530 грн. за судову експертизу, що підтверджується документами на а.с. 1, 172, 65 т. 1. ОСОБА_4 сплатила 429 грн. 72 коп. у суді першої інстанції, 1530 грн. за проведення судової експертизи, 170 грн. 52 коп. за касаційну скаргу. Судові витрати першої сторони склали 1980 грн., а другої сторони 2130 грн. 24 коп. З урахуванням повного задоволення позову першої сторони, їй підлягає поверненню вся сума витрат. Однак, з урахуванням часкового задоволення зустрічного позову другої сторони на 84 % (відмовлено тільки в частині сарая В і погріба пг-1), то їй підлягає відшкодуванню тільки 1789 грн. 44 коп. Шляхом взаємозаліку судових витрат ОСОБА_4 повинна сплатити ОСОБА_3 190 грн. 56 коп. (1980 грн. - 1789 грн. 44 коп.)

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 291, 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Лебединського районного суду Сумської області від 01 серпня 2014 року в даній справі і постановити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 і часткове задоволення позову ОСОБА_4.

Визнати право власності ОСОБА_3, ідентифікайний номер НОМЕР_1, на 52/100 частини будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 виділивши їй на цю частку у житловому будинку під літ. «А-І», житлову кімнату 1-4 площею 26,1 кв.м., кухню 1-5 площею 6,8 кв.м., коридор 1-6 площею 6,9 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 14,1 кв.м., веранду 1-І площею 15,0 кв.м., кладову І-ІІ площею 5,4 кв.м., та надвірні господарські будівлі: 1/2 частину сараю під літ. «Б», сараїв літ. «В», «Г», навісу літ. «Д», погребу літ. пг-1, 1/2 частину огорожі під №1.

Визнати право власності ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на 48/100 частини будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 виділивши їй на цю частку у житловому будинку під літ. «А-І», кухню 2-1 площею 16,2 кв.м., житлову кімнату 2-2 площею 14,6 кв.м., житлову кімнату 2-3 площею 16,4 кв.м., веранду а2-І площею 5,0 кв.м., веранду аІ-ІІ площею 3,4 кв.м., кладову аІ-ІІІ площею 3,9 кв.м. та надвірні господарсько-побутові будівлі: 1/2 частину сараю літ. «Б», 1/2 частину огорожі під № 1, погріб пг під будинком.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3033 (три тисячі тридцять три) грн. 68 коп. компенсацію за частину в будинку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 190 грн. 56 коп. повернення судових витрат.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -