У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
Мартинюка В.І., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Національного університету оборони України до ОСОБА_6 про виселення з гуртожитку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Національний університет оборони України звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що ОСОБА_6 вселилася у житлову кімнату АДРЕСА_1, не маючи при цьому ордера на вселення, тобто без достатніх правових підстав. Оскільки рішення про виділення відповідачу кімнати в гуртожитку адміністрацією університету не приймалося, у неї не виникло права на вселення та користування зазначеною кімнатою.

Просив виселити ОСОБА_6 зі спірної кімнати без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва

від 11 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року, позов задоволено. Виселено ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався тим, що оскільки ордер на право вселення та проживання ОСОБА_6 не видавався, рішення щодо надання їй житла у гуртожитку адміністрацією Національного університету оборони України не приймалося, підстави для проживання відповідачки у кімнаті гуртожитку відсутні.

З такими висновками судів погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що актом приймання-передачі від 30 вересня 1994 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Києва передав будівлю по АДРЕСА_1 Військовій академії Збройних Сил України (а. с. 12−14).

Відповідно до розпорядження Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 28 вересня 2007 року № 1831, витягу із розпорядження Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 24 березня 2009 року № 361 та розпорядження Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 26 червня 2010 року № 614 будівлі по АДРЕСА_1 надано статус гуртожитку (а. с. 6−11).

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Житлові будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів

Згідно з ч. 2 ст. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Відповідно до ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно з довідкою відділу експлуатації та ремонту фондів Національного університету оборони України ім. І. Черняховського від 13 вересня 2013 року № 477/8о/3133 ОСОБА_6 проживає у кімнаті АДРЕСА_1, ордер на зайняття якої їй не видавався, рішення Вченої ради університету про вселення не приймалося, договір найму з нею не укладався (а. с. 4).

Відповідно до довідки відділу особового складу Національного університету оборони України ім. І. Черняховського від 12 вересня 2013 року № 182/4/973 ОСОБА_6 не перебуває та не перебувала у трудових відносинах з Національним університетом оборони України ім. І. Черняховського (а. с. 5).

Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 отримала право на тимчасове проживання у 1997 році на підставі заяви від 15 липня 1997 року (а. с. 69).

Доказів того, що на час вселення ОСОБА_6 у спірне житлове приміщення воно мало статус гуртожитку, матеріали справи не містять.

Застосувавши до спірних правовідносин норми ст. ст. 127−129 ЖК України, що регулюють правовий режим вселення, проживання і виселення з гуртожитків, суди не встановили, який правовий режим мала будівля по АДРЕСА_1 на час вселення до неї відповідачки, який правовий статус мала відповідачка та якими нормами права врегульовані спірні правовідносини.

Суди не встановили повно, всебічно та обґрунтовано обставини справи, не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, не надали належну оцінку наявним у справі доказам, тому рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік
О.В. Ступак