АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8534/15 Справа № 183/7646/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

29 вересня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Управління Держземаганства у Новомосковоському районі Дніпропетровської області про визнання недійсними рішень та державного акту про право власності на землю

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, в якому просили визнати недійсним п. 19 ч. ІІ рішення Новомосковської міської ради № 717 від 24 квітня 2009 року, щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 під жилий будинок за адресою: м. Новомосковськ вул. Партизанська, 86 з розширенням її частини за рахунок суміжного землекористувача по пров. Піщаний 27; визнати недійсним п.1. ч. 1 рішення Новомосковської міської ради № 921 від 21 травня 2010 року щодо затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у приватну власність земельної ділянки відповідачу ОСОБА_4 зa адресою: вул. Партизанська, 86 м. Новомосковськ для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0593 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: вул. Партизанська, 86, м. Новомосковськ, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0593 га. виданий на ім'я ОСОБА_4.

Рішенням Новомосковського містькрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: Управління Держземаганства у Новомосковоському районі Дніпропетровської області про визнання недійсними рішень та державного акту про право власності на землю відмовлено в повному обсязі (а.с.171-179).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. а.с.182-185).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів № 271 від 26 березня 1997 року, змінено обриси земельних ділянок та закріплено їх по фактичному обміру громадянам ОСОБА_5, пров. Піщаний, 27 пл.830 кв.м. (а.с.11).

У відповідності до свідоцтв про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_6, позивачам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, що знаходиться за адресою: пров. Піщаний, 27, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, розташований на земельній ділянці площею 830 кв.м. держфонду, який належав померлій ОСОБА_6 на підставі Договору про надання у безстрокове використання земельної ділянки (а.с.а.с.13, 14, 16, 17).

Відповідно до п. 19 ч. ІІ рішення Новомосковської міської ради № 717 від 24 квітня 2009 року "Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою та матеріалів погодження вибору земельних ділянок" надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 під жилий будинок за адресою: м. Новомосковськ вул. Партизанська, 86 з розширенням її частини за рахунок суміжного землекористувача по пров. Піщаний 27 (а.с.94).

Згідно акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 18 січня 2010 року, погодженого Секретарем міської ради, Начальником відділу Держкомзему у м. Новомосковську, Інженером землевпорядником, землекористувачем, суміжними землевласниками та землекористувачами по вул. Партизанська, 84, Партизанська, 88 засвідчено факт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, що передається у власність ОСОБА_4, місце розташування земельної ділянки: м. Новомосковськ, вул. Партизанська, 89. Загальна площа - 0,0593 га. В акті мається приписка, що землекористувач за адресою: м. Новомосковськ, пров. Піщаний, 27 - ОСОБА_2 від підпису відмовилась.

У відповідності до п.1.ч. І рішення Новомосковської міської ради № 921 від 21 травня 2010 року "Про оформлення земельних ділянок у приватну власність", затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_4 за адресою: вул. Партизанська, 86 м. Новомосковськ для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0593 га. (а.с.94).

Згідно Постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року у справі № 2а/0470/11505/11 зобов`язано Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області видати позивачу акт на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ вул. Партизанська, 86 /а.с.84, 85/.

10 лютого 2012 року відповідачу видано державний акт серія ЯЛ № 061800 на право власності на земельну ділянку за адресою: вул. Партизанська, 86, м. Новомосковськ, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0593 га. /а.с.97/.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України в редакції від 03 лютого 2009 року, що діяла станом на дату прийняття рішення № 717, передбачає порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Так, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу.

Частини 1, 6 ст.118 ЗК України в редакції від 03 лютого 2009 року передбачали, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Статтею 151 ЗК України в редакції від 03 лютого 2009 року визначався порядок погодження питань, пов'язаних з вилученням (викупом) та вибором земельних ділянок.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 116 ЗК України в редакції від 30 квітня 2010 року, станом на момент прийняття рішення № 921, набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6, 7 - 9 ст.118 ЗК України в редакції від 30 квітня 2010 року визначалося, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За змістом ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища належать, зокрема делеговані повноваження з питань вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

За змістом ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Статтею 143 ЗК України визначено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Стаття 149 ЗК України визначає, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Водночас згідно з ч.2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частинами 6, 7 та 8 ст.123 чинного ЗК України визначено, що підставою набуття права користування земельною ділянкою є рішення відповідного органу про надання земельної ділянки у користування.

Нормами ст.19, 22, 23, 24 ЗК України від 18 грудня 1990 року в редакції, чинній на час прийняття рішення № 271 від 26 березня 1997 року встановлювалось, що ОСОБА_7 народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_7 народних депутатів. Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання спадкодавцем позивачів ОСОБА_5, права користування земельною ділянкою площею 830 кв.м., єдиним документом, який належним чином підтверджує право користування земельною ділянкою ОСОБА_5 земельною ділянкою є Рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів трудівників від 10 вересня 1958 року, яким відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку за адресою Партизанська 70 площею 600 кв.м. (а.с.74) (в подальшому перейменовано на пров. Піщаний, 27 (а.с.101). Враховуючи те, що згідно наданих позивачами доказів вбачається, що станом на день розгляду справи позивачі користуються земельною ділянкою площею 0,0746 га (а.с.117), підстав для задоволення позову та висновку, що при прийнятті п.1. ч. 1 рішення Новомосковської міської ради № 921 від 21 травня 2010 року та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: вул. Партизанська, 86, м. Новомосковськ, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0593 га. порушено право позивачів, як користувачів земельної ділянки та відчужено частину земельної ділянки, отриманої у спадок від ОСОБА_5 немає.

Також судом 1 інстанції не прийнятті до уваги посилання на розміри та креслення меж земельної ділянки, визначені в технічних паспортах та матеріалах інвентаризації на домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Партизанська, 70, м. Новомосковськ Дніпропетровської області (а.с.19,20-23, 24-27) технічна документація із землеустрою, надана позивачами (а.с.108-140), оскільки дані інвентаризації містять лише умовний план земельної ділянки і самі по собі не свідчать про закріплення із дотриманням норм законодавства меж земельної ділянки, набуття права користування нею.

Також суд 1 інстанції дійшов до висновку, що не може бути визнано недійсним і п. 19 ч. ІІ рішення Новомосковської міської ради № 717 від 24 квітня 2009 року, щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 під жилий будинок за адресою: м. Новомосковськ вул. Партизанська, 86 з розширенням її частини за рахунок суміжного землекористувача по пров. Піщаний 27, оскільки саме по собі надання дозволу на складання проекту землеустрою не є підставою для висновку про порушення права на користування землею, для захисту права якого звернулись позивачі та чого не було доведено в судовому засіданні.

Отже, суд 1 інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки як у спадкодавиці позивачів ОСОБА_5, так й у самих позивачів, право користування земельною ділянкою площею 830 кв.м., оформленого належним чином відсутнє. Згідно рішення ж Виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів трудівників від 10 вересня 1958 року було відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку за адресою Партизанська, 70 (в подальшому перейменовано на пров. Піщаний, 27 (а.с.101) лише площею 600 кв.м. (а.с.74), право на користування якою оскаржуваними рішеннями, які прийняті відповідно до чинного законодавства, не порушено.

З вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення, є законним та обґрунтованим й відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, що позивачі прийняли будинок у спадок, який розташований на земельній ділянці 830 кв. м., а відповідно отримали право на оформлення земельної ділянки саме цієї площи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки земельна ділянка зазначеної площі спадкодавцю в користування належним чином не виділялася, а сам факт користування зазначеної земельної ділянки не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: