Справа № 462/6159/14 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/895/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційних послуг №50032014 від 21.03.2014 року в сумі 2000 грн. та пеню у розмірі 6420 грн.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання інформаційних послуг від № 500320014 від 21.03.2014 року в загальній сумі 8420, з яких 2000 грн. заборгованість за надані послуги та 6420 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором.Вирішено питання судових витрат

Заочне рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не з"ясував, які конкретно інформаційні послуги надавав позивач згідно договору про надання інформаційних послуг, і чи взагалі надав такі. Крім цього апелянт вважає, що позивач ввів його в оману рекламуванням посередницьких послуг із працевлаштування, без права здійснення таких, використовував у найменуванні назву "біржа праці", співзвучної із назвою державної установи, нав"язував йому удаваний договір з метою подолання законодавчої заборони на отримання гонорару від громадян за послуги посередництва у працевлаштуванні, встановлення у договорі більших прав для виконавця та жорстких умов щодо відповідальності замовника і відсутність таких щодо виконавця. Також апелянт зазначає, що судом порушено його право на захист своїх інтересів в суді, оскільки оскаржуване рішення було ухвалене за його відсутності, хоча він повідомив суд про неможливість прибуття в судове засідання у зв"язку із захворюванням. З наведених підстав просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду частково не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи на його користь з ОСОБА_2 8420.00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в добровільному порядку не виконав взяті на себе зобов»язання за договором про надання інформаційних послуг, що є підставою для стягнення пені за невиконання умов договору по оплаті наданих послуг.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про надання інформаційних послуг №50032014, за умовами якого виконавець, в особі ФОП ОСОБА_4, зобов'язався відповідно до завдання замовника, ОСОБА_2, надавати йому за плату такі інформаційні послуги, як дослідження ринку праці за переліком професій - торговий представник, менеджер з продажу, супервайзер.

Відповідно до п.1.2 на підтвердження факту надання послуг за договором, 16 травня 2014 року позивачем та відповідачем було складено Акт приймання-передачі послуг відповідно до Договору №5003214 про надання інформаційних послуг, додаток 2 від 21.03.2014 р. про отримання ОСОБА_2 інформації про дослідження ринку праці за професією супервайзер, менеджер з продажу, торговий представник, якими підтверджується надання передбачених договором послуг, а також відсутність у відповідача будь-яких претензій щодо наданих послуг.

Згідно акту приймання - передачі послуг, з врахуванням положень п.4.3 Договору, відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу за надані ним послуги 2000.00 грн. протягом 30 днів після підписання Акту, тобто до 16 червня 2014 року.

Однак така сума відповідачем позивачу не була сплачена, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача плати за надані послуги. Однак суд не врахував внесення відповідачем 30.00 грн. авансу, чого представник позивача не заперечував, а тому за надані послуги слід було стягнути 1970.00 грн.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до вимог ст.546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею).

Як передбачено ч 3 ст.611 ЦК України сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з п.4.6 Договору про надання інформаційних послуг №50032014, у випадку якщо замовник не виконує свої зобов'язання за цим договором, виконавець має право на стягнення пені у розмірі 3% від суми невиконаного чи частково невиконаного зобов'язання. Тобто, зазначеним пунктом договору не передбачено нарахування та стягнення пені за кожен день прострочення.

Разом з тим, з оскаржуваного рішення суду вбачається, що судом стягнуто пеню в розмірі 6420.00 грн., розрахунок якої зроблено за кожен день прострочення станом на 25.09.2014 року за 107 днів прострочення, що суперечить п. 4.6 Договору про надання інформаційних послуг №5003214.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_2 слід стягнути 2030.00 грн., з яких 1970.00 грн. заборгованість по оплаті за надані послуги ,60.00 грн. - пеня за невиконання умов договору.

Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. А відтак встановлення сторонами у п.4.6 Договору про надання інформаційних послуг відповідальності за невиконання умов договору у вигляді пені у розмірі 3% від суми невиконаного чи частково невиконаного зобов»язання, без зазначення того, що нарахування пені проводиться за кожен день прострочення, відповідає вимогам ст. 6 ЦК України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що Договір про надання інформаційних послуг №5003214, укладений 21.03.2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, оспорювався ОСОБА_2, ним пред»являвся позов по визнання договору недійсним. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.11.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.02.2015 року, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним згаданого Договору.

За наведеного безпідставними є доводи апелянта про недійсність Договору про надання інформаційних послуг №5003214, укладеного 21.03.2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, недійсним в судовому порядку він не визнавався.

Враховуючи вищенаведене, оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної - особи підприємця ОСОБА_4 заборгованості за договором про надання інформаційних послуг від 21.03.2014 року слід змінити, зменшивши загальну суму заборгованості з 8420.00 грн. до 2030.00 грн., з яких 1970.00 грн. заборгованість за надані послуги та 60.00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором про надання інформаційних послуг №5003214, укладеним 21.03.2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 жовтня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної - особи підприємця ОСОБА_4 заборгованості за договором про надання інформаційних послуг від 21.03.2014 року змінити, зменшивши загальну суму заборгованості з 8420.00 грн. до 2030.00 грн., з яких 1970.00 грн. заборгованість за надані послуги та 60.00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.