№ производства 2/646/236/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.04.15 року м. Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді - Білінської О.В., за участю секретаря - Жура О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,
Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось із позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.
В обґрунтування своїх вимог зазначило, що 25.06.2011 року з вини відповідача, який керував автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який належить йому на праві власності. Вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22.08.2011 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта, склав 18 555, 17 грн., в тому числі 20 % ПДВ.
У звязку з настанням події, передбаченої ст. 41 п.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) здійснило виплату відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 15 462, 64 грн., з яких: 18 555,17 грн. (розмір шкоди) - 3 092,53 грн. (20 % ПДВ). Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 820, 16 грн., а всього - 16 282, 80 грн.
Тому, Моторне (транспортне) страхове бюро України просить стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі понесених витрат у сумі 16 282, 80 грн.
Представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наданих доказів, в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.
25.06.2011 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «ВАЗ», під керуванням ОСОБА_3, який належить йому на праві власності.
Вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22.08.2011 року. (а.с.5).
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 197, розмір відновлюючого ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, які підлягають заміні, автомобіля ВАЗ, державний реєстраційний номер СВ 8521АС, склав 18 555, 17 грн. (а.с. 7-8).
20.10.2011 року ОСОБА_3, скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно вимог п.35.1 ст.35 вказаного закону, подав заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем. (а.с. 6).
Згідно Наказу № 3187 від 30.11.2011 року, відповідно до ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймаючи до уваги довідку № 1 від 22.11.2011 року про розмір відшкодування шкоди та документи надані по справі, МТСБУ виплатило ОСОБА_3 15 462, 64 грн. за відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується копією платіжного доручення № 5220 від 01.12.2011 року (а.с.8-11).
Крім того, Моторне (транспортне) страхове бюро України понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 820, 16 грн. згідно доданого до матеріалів справи копії платіжного доручення № 5033 від 18.11.2011 року. (а.с.10).
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Приписами норм ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо ).
Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховикiв, якi здiйснюють обов'язкове страхування цивiльно-правової вiдповiдальностi власникiв наземних транспортних засобiв за шкоду, заподiяну третiм особам. Участь страховикiв у МТСБУ є умовою здiйснення дiяльностi щодо обов'язкового страхування цивiльно-правової вiдповiдальностi власникiв наземних транспортних засобiв.
МТСБУ є непiдприємницькою (неприбутковою) органiзацiєю i здiйснює свою дiяльнiсть вiдповiдно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту.
Основними завданнями МТСБУ є здiйснення виплат iз централiзованих страхових резервних фондiв компенсацiй та вiдшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.39 ч.2.1. Закону).
Відповідно до ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність.
Відповідно до ст.1.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди.
Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством.
Частиною 1 статті 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування,у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа,що одержала страхове відшкодування,має до особи,відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно положень ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Отже, вина ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується копією постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.08.2011 року та в силу положень ст.61 ЦПК України не потребує доказування.
Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.
20.10.2011 року ОСОБА_3, скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем.
ОСОБА_1 відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив.
У звязку із настанням події, Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило ОСОБА_3 15 462, 64 грн. за відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з яких: 18 555, 17 грн. (розмір шкоди) - 3 092, 53 грн. (20% ПДВ) та понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 820, 16 грн., що у загальному розмірі склало 16 282, 80 грн. (15 462,64 грн. + 820,16 грн.).
Згідно положень ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення виплати ОСОБА_3 у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_1
Згідно з нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
На підставі вищевикладеного, оцінивши в сукупності всі докази, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України грошових коштів у розмірі понесених витрат у сумі 16 282 гривні 80 копійок.
Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 214, 215, 218, 224 ЦПК України,
Позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив дане рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В.Білінська