Справа № 638/1595/14-ц
Провадження № 2/638/415/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

секретаря - Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «А-1» про усунення перешкод в користуванні майном, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулись до суду із позовом до відповідачів із позовом, у якому просили суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном зобовязати відповідачів за власний рахунок демонтувати самовільно зведену ними двоповерхову прибудову до належних їм квартир № 84 та № 87, що розташовані в багатоквартирному житловому будинку по вул. Авіаційній, 1 в м. Харкові.

В обґрунтування заявлених вимог позивачами вказано, що вказана прибудова зведена без погодження із відповідними контролюючими органами та ПАТ «Харківміськгаз», крім того, частина ввідного газопроводу низького тиску знаходиться всередині прибудови, що прямо заборонено діючими нормами та правилами. Крім того, посилаючись на Правила забудови міста Харкова, затверджених рішенням 16 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 21.11.2007 року, позивач вказує на те, що співвласники будинку не давали згоди на таку перебудову.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_8 позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив задовольнити на вказаних у позовній заяві підставах. Представник відповідачів те представник третьої особи проти задоволення позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивачів, представника відповідачів, третю особу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушенних, невизнанних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Власниками квартири №83 в житловому будинку №1 по вул. Авіаційній в м. Харкові є позивачі.

Відповідачі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, є мешканцями та зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_7 є власником квартири № 87 того ж будинку.

Як встановлено рішеннями Дзержинського районного суду міста Харкова від 19.05.2015 року та 04.12.2007 року, протягом 2007 року відповідачами було створено нову житлову будівлю добудовано два балкони до квартир 84 та 87 відповідно без отримання належних доказів, однак із додержанням необхідних норм та правил.

Відповідно до ч.1 ст.100 Житлового кодексу Української РСР переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сімї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Положеннями ч.1 ст.151 Житлового кодексу Української РСР унормовано, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Згідно із ст.152 Житлового кодексу Української РСР, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до п. 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Пунктом 1.4.5 зазначених Правил встановлено, що для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Згідно із п. 1.4.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобовязаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку.

Відповідно до абз. 3 п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року № 1699-III, проектна документація на будівництво обєктів містобудування розробляється згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку. Порядок розроблення, погодження і затвердження проектної документації на будівництво обєктів містобудування встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань архітектури та містобудування. У випадках, передбачених законодавством, розроблення проектної документації здійснюється на конкурсній основі.

Частинами 1, 2 та 17 ст. 29 зазначеного Закону унормовано, що дозвіл на виконання будівельних робіт документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення обєкта будівництва до інженерних мереж та споруд (частина 1). Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю (частина 2). Здійснення будівельних робіт на обєктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом (частина 17).

Частинами 1 та 2 ст. 30-1 зазначеного Закону унормовано, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю (частина 1). Сертифікат відповідності документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам (частина 2).

Згідно із ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року № 687-XIV будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій». Архітектор автор проекту або уповноважена ним особа бере участь у прийнятті в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта архітектури та підписує відповідний акт. Без підпису архітектора автора проекту або уповноваженої ним особи такий акт є недійсним.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-XII передбачено, що державна санітарно-епідеміологічна експертиза це вид професійної діяльності органів, установ і закладів державної санітарно-епідеміологічної служби, що полягає у комплексному вивченні обєктів експертизи з метою виявлення можливих небезпечних факторів у цих обєктах, встановленні відповідності обєктів експертизи вимогам санітарного законодавства, а у разі відсутності відповідних санітарних норм в обґрунтуванні медичних вимог щодо безпеки обєкта для здоровя та життя людини; висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи документ установленої форми, що засвідчує відповідність (невідповідність) обєкта державної санітарно-епідеміологічної експертизи медичним вимогам безпеки для здоровя і життя людини, затверджується відповідним головним державним санітарним лікарем і є обовязковим для виконання власником обєкта експертизи; обєкт державної санітарно-епідеміологічної експертизи будь-яка діяльність, технологія, продукція та сировина, проекти будівництва, проекти нормативних документів, реалізація (функціонування, використання) яких може шкідливо вплинути на здоровя людини, а також діючі обєкти та чинні нормативні документи у випадках, коли їх шкідливий вплив встановлено в процесі функціонування (використання), а також у разі закінчення встановленого терміну дії висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Абзацом 5 статті 11 зазначеного Закону унормовано, що державній санітарно-епідеміологічній експертизі підлягають, зокрема, проектна документація на відведення земельних ділянок, техніко-економічні обґрунтування і розрахунки, проекти будівництва, розширення, реконструкції обєктів будь-якого призначення, за винятком тих, для затвердження проектів будівництва яких висновок державної експертизи не є обовязковим.

Відповідно до п. 2 Положення про державний архітектурно-будівельний контроль, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 1993 року № 225 «Про затвердження Положення про державний архітектурно-будівельний контроль», державний архітектурно-будівельний контроль і нагляд з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція та її територіальні органи.

Підпунктом 4 п. 3 зазначеного Положення визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція здійснює перевірки відповідності розміщення обєктів, виконання будівельних робіт, виробництва будівельних матеріалів, виробів і конструкцій законодавству, державним стандартам, нормам і правилам, архітектурним вимогам, технічним умовам, затвердженим проектним рішенням, а також місцевим правилам забудови населених пунктів.

Пунктом 13 Переліку будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 р. № 1104 «Деякі питання надання дозволів на виконання підготовчих і будівельних робіт» визначено, що для збільшення житлової чи допоміжної площі шляхом демонтажу перегородок, комор, печей, камінів, грубок, вітрин, засклення балконів і лоджій дозвіл не вимагається.

Як вбачається із позовної заяви, єдиною наведеною підставою для визнання прибудови незаконною є проходження скрізь оскаржувану прибудову ввідного газопроводу низького тиску.

Як вбачається із відповідей ПАТ «Харківміськгаз» (а.с. 31-32), вказана організація не вбачає перешкод для виносу газопроводу з прибудови до багатоквартирного житлового будинку по вул. Авіаційній, 1.

Крім того, представником відповідачів ОСОБА_6 у судовому засіданні подано технічний висновок про стан будівельних конструкцій та можливість збереження зведеної веранди в квартирі № 84 житлового будинку по вул. Авіаційній, 1, відповідно до якого будівництво веранди у вказаній квартирі не вплинуло негативно на несучу здатність основних будівельних конструкцій житлового будинку, всі основні несучі конструкції веранди в задовільному технічному стані. Готовність веранди 100%. Веранда придатна до експлуатації та може бути збережена, потребує погодження та узаконення в установленому законом порядку.

За змістом ч. 3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області від 30.05.2012 року, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2008 року скасовано, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до Харківської міської ради про визнання права власності на спірну прибудову у звязку із неврахуванням судом першої інстанції того, що для самочинного будівництва позивачі без дозволу її власника використали земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок по вул. Авіаційній, 1, що відповідно до змісту ч. 3 ст. 376 ЦК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, у даному випадку є необхідною умовою для визнання права власності на самочинне будівництво. Також апеляційним судом звернуто увагу на те, що на порушення діючих норм та Правил в результаті самочинної прибудови до вказаних приміщень ввідний газопровід низького тиску опинився у її межах. У звязку із наведеним, суд вважає безпідставним захист прав позивачів по оскаржуваному позову через зловживання їх своїм правом.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.09.2013 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04.12.2007 року, яким визнано за ОСОБА_7 право власності на лоджію, загальною площею 22,5 кв.м., яка розташована у квартирі № 87 вказаного будинку. В задоволенні позову вказаним рішенням апеляційного суду ОСОБА_7 відмовлено на аналогічних підставах.

Разом із тим, рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 11.10.2013 року по аналогічному розглядуваному позову в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи Харківська міська рада, ОСББ «А-1», ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні майном та захист права власності відмовлено з тієї підстави, що оскаржувана прибудова є двоповерховою та непорушною, а тому вимоги позивачки щодо знесення зведеної тільки прибудови до квартири № 84 вказаного будинку неможливо без урахування всієї цілісної конструкції. Також судом враховано той факт, що позивачами не доведено існування запаху газу у квартирі.

Крім того, вказаним рішенням суду встановлено, що газопровід, який знаходиться у прибудові, пофарбований, знаходиться в технічно-справному стані, доступ до нього існує, витоку газу немає.

В якості доводів в обґрунтування позову, позивачами вказано про існування загрози знищення їх квартири через проходження газопроводу крізь прибудову та затінення вікон квартири позивачів оскаржуваною прибудовою. Вказані обставини, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не доведено, наданими судовими рішеннями не встановлено.

Доводи позивачів та її представника, наведених в обґрунтуванні своїх вимог щодо порушення відповідачами при зведені самовільної прибудови на земельній ділянці, що належить територіальній громаді м. Харкова без будь якого відведення та оформлення права власності або права користування, суд вважає безпідставними, оскільки, порушення на які вони посилаються не можуть служити підставами для задоволення їхніх позовних вимог. У відповідності до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснили (здійснює) будівництво. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, позов про знесення зведеної відповідачами прибудови, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил може бути подано відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або власником будинку. Позивачка не наділена повноваженнями звертатися від імені відповідних органів чи в їхніх інтересах з таким позовом. Якщо вони не згодні з діями чи бездіяльністю відповідних органів з цього приводу, вони не позбавлені права оскаржити це судовому порядку.

Існування шкоди інтересам чи майну позивачів, з боку відповідачів, які б підлягали судовому захисту в межах заявлених вимог судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя