Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1567/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Богданова О. Е.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.07.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суржика М.М.

секретаря: Кравченко Я.С.

за участю представника відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до угоди про підготовку фахівців з вищою освітою.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» (далі - медична академія) звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до угоди про підготовку фахівців з вищою освітою.

Зазначала, що між Державним закладом «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» та ОСОБА_2 укладена угода про підготовку фахівців з вищою освітою від 01 вересня 2005 року № 157. 29 липня 2005 року ОСОБА_2 була зарахована на І курс медичної академії згідно наказу № 377-ОС. 23 червня 2011 року закінчила медичну академію, їй присвоєно кваліфікацію лікаря та видано диплом. В вересні вона зарахована до очної частини інтернатури на кафедру акушерства, гінекології та перинатології та отримала державний розподіл управління охорони здоров'я Кіровоградської ОДА до Знам'янської ЦРЛ на посаду лікаря-інтерна. Після припинення відвідування занять без поважних причин ОСОБА_2 була відрахована з інтернатури наказом № 164-к від 19 листопада 2012 року головного управління охорони здоров'я Кіровоградської ОДА. На підставі цього наказу медична академія наказом № 82ос від 30 січня 2013 року відрахувала ОСОБА_2 з очної частини інтернатури з 01 березня 2013 року. 27 лютого 2013 року їй направлена претензія про сплату заборгованості відповідно до угоди № 157 від 01 вересня 2005 року. Сума витрат на навчання за державним замовленням ОСОБА_2 за 2005-2011 роки складає 58702 грн. 74 коп., на навчання в інтернатурі за 2011-2012 роки - 6333 грн. 53 коп., а всього 65036 грн. 38 коп.

Просила стягнути з відповідача витрачені на навчання кошти та судовий збір.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь медичної академії борг за угодою про підготовку фахівців з вищою освітою в сумі 65036 грн. 38 коп. та судовий збір в сумі 650 грн. 36 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що угоду від 01 вересня 2005 року вона підписала будучи неповнолітньою, тобто не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, згода її батьків на укладення угоди не надавалася. Медична академія не є належним позивачем у справі, оскільки не є розпорядником бюджетних коштів. Правовий механізм визначення та відшкодування вартості навчання відсутній. Позивач надав розрахунок витрат на навчання, з якого не зрозуміло в чому полягають витрати на її навчання і який їх розмір за весь час навчання, відсутні відомості, що це бюджетні кошти. Суд не врахував, що вона поїхала працювати за направленням до м.Кіровограда та не порушувала умов угоди про навчання, проте 24 лютого 2012 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, який проходив службу в управлінні надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області, тому вона на законних підставах виїхала за місцем служби свого чоловіка, що є підставою для звільнення від повернення коштів за навчання.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, пояснив, що з 01 березня 2012 року відповідач виїхала за місцем служби свого чоловіка, надавши відповідні документи у відділ охорони здоров'я, тобто угода від 01 вересня 2005 року була розірвана в односторонньому порядку з поважних причин відповідно до чинного законодавства про працевлаштування випускників, що виключає повернення вартості навчання.

Позивач, повідомлений про час та місце розгляду справи під розписку (а.с.220), в засідання апеляційного суду не прибув, надіслав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що відповідач припинила навчання в інтернатурі без поважних причин (а.с.229-235).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 53 Конституції України зазначено, що держава забезпечує доступність та безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Конвенція Міжнародної організації праці N 29 "Про примусову чи обов'язкову працю", що набула чинності для України 10 серпня 1956 року, зобов'язує держави не допускати примусової праці. Згідно зі статтею 1 Міжнародної Конвенції "Про скасування примусової праці" N 105, що ратифікована Законом України від 05.10.2000 N 2021-III, держава зобов'язується скасувати обов'язкову працю і не вдаватися до будь-якої її форми як методу мобілізації і використання робочої сили для потреб економічного розвитку.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 березня 2004 року №5-рп/2004 у справі про доступність та безоплатність освіти визначено, що безоплатність вищої освіти у державних і комунальних навчальних закладах необхідно розуміти як можливість здобуття освіти у цих закладах без оплати, тобто без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги.

Безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державне замовлення).

Закон України «Про вищу освіту» не містить умов про обов'язковість трирічного відпрацювання та відшкодування вартості навчання.

Статтею 8 Основного Закону України передбачено, що Конституція має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Закони та інші нормативно-правові акти мають прийматися на основі Конституції і повинні відповідати їй. Відповідно до ст. 9 Конституції чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускником вищого навчального закладу є порушенням конституційного права громадян на працю, що вільно обирається громадянином або на яку він вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України) та права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах (стаття 53 Конституції України).

Водночас згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( в редакцій на час виникнення спірних правовідносин, виключена на підставі Закону № 1556-VII від 01.07.2014).

Пунктом 2 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, (далі - Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яки здійснювалась за державним замовленням), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року N 992 передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, яким присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою різних освітньо-кваліфікаційних рівнів і які працевлаштовані на підставі направлення на роботу, вважаються молодими фахівцями протягом трьох років з моменту укладення ними трудового договору із замовником. Час навчання в інтернатурі до цього терміну не включається.

В даний час цей порядок поширюється тільки на осіб, що навчаються за спеціальностями медичного профілю.

Між позивачем та ОСОБА_2 01 вересня 2005 року підписана угода №157, за умовами якої вона зобов'язалась за місцем направлення відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням, вона повинна відшкодувати до Державного бюджету України всю вартість навчання в установленому законом порядку (а.с.7).

Матеріалами справи підтверджується, що після закінчення медичної академії та отримання в червні 2011 року диплома спеціаліста ОСОБА_2 з 01 вересня 2011 року зарахована до очної частини інтернатури та прибула для проходження інтернатури в Кіровоградську обласну лікарню, яку проходила до 01 березня 2012 року (а.с.19-24).

В період проходження інтернатури 24 лютого 2012 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 7 (а.с.146).

Згідно з наказом Держтехногенбезпеки №198 від 11 жовтня 2011 року майор служби цивільного захисту ОСОБА_3 перебуває на посаді заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу головного управління Держтехногенбезпеки у Дніпропетровській області (а.с.217). Довідкою від 22 червня 2015 року №281 підтверджується, що підполковник служби цивільного захисту ОСОБА_3 перебуває на посаді і в даний час (а.с.237).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою Kабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 та Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України №367 від 25 грудня 1997 року, обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання виникає тільки за певних умов.

Згідно з підпунктом 4 пункту 9 Порядку від 22 серпня 1996 року розірвання випускником угоди допускається з таких поважних причин: проходження чоловіком (дружиною) служби за контрактом у Збройних Силах, Держприкордонслужбі, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Національній гвардії, Держспецтрансслужбі, Держспецзв'язку, на посадах рядового і начальницького складу у правоохоронних органах, органах і підрозділах цивільного захисту, поза місцем розташування замовника ( підпункт 4 пункту 9 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1402 ( 1402-2003-п ) від 04.09.2003; в редакції Постанови КМ N 511 ( 511-2013-п ) від 17.07.2013; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 162 ( 162-2014-п ) від 04.06.2014 ).

Аналогічні підстави для розірвання угоди передбачені пунктом 9 Порядку від 25 грудня 1997 року, зокрема, розірвати угоду випускник має право з таких причин: у разі проходження чоловіком (дружиною) військової служби (крім строкової), в тому числі за контрактом, на посадах рядового, сержантського й старшинського складу, прапорщиків, мічманів та офіцерів у Збройних Силах, Національній гвардії, Прикордонних військах, Службі безпеки, а також інших військових формуваннях, створених відповідно до законодавства України, та служби в органах внутрішніх справ поза місцем розташування замовника.

Таким чином, в зв'язку з реєстрацією шлюбу з особою, яка проходила службу в органах цивільного захисту поза місцем проходження інтернатури, ОСОБА_2 скористалася своїм правом на розірвання угоди в односторонньому порядку з поважних причин, які передбачені законодавством про працевлаштування випускників.

Аналіз умов укладеної між сторонами угоди від 01 вересня 2005 року та п.21 Порядку від 25 грудня 1997 року дає підстави для висновку, що випускник зобов'язаний відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, якщо він не прибуде на роботу за місцем направлення і не відпрацює не менше трьох років за винятком причин, зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку.

Оскільки причини, з яких відповідач припинила проходження інтернатури за місцем направлення, зазначені у п.9 Порядку від 25 грудня 1997 року, підпункті 4 пункту 9 Порядку від 22 серпня 1996 року та підтверджені реєстрацією шлюбу і довідкою про проходження служби чоловіком відповідача, то передбачені законом підстави для повернення нею коштів за навчання відсутні.

Зазначеним спростовуються доводи позивача, що ОСОБА_2 без поважних причин припинила проходження інтернатури за місцем направлення та не відпрацювала три роки за направленням.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що на законодавчому рівні не прийнято порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування, що підтверджується листом Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2010 року № 12566-0-4-10-21.

За таких обставин, виходячи з принципу верховенства права та доведеності в судовому засіданні поважності причин невиконання ОСОБА_2 умов угоди від 01 вересня 2005 року, рішення суду першої підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309,ст.313, ч.2 ст.314,ст.316 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Скасувати рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року.

В позові Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до угоди про підготовку фахівців з вищою освітою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: