Справа № 126/4092/14-ц Провадження № 22-ц/772/791/2015Головуючий в суді першої інстанції Рудь О. Г.
Категорія 30Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів Луценко В.В., Зайцева А.Ю., при секретарі Торбасюк О.І., за участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 14.01.2015 року у цивільній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі,

встановила:

В листопаді 2014 року Національна академія внутрішніх справ звернулася в суд з вказаним позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь академії вартість витрат пов'язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі у сумі 25 247 грн. 68 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 з 01 вересня 2006 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (далі - КНУВС). В подальшому КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

28.11.2007 року між КНУВС та ОСОБА_2 укладено Договір № Вн-212 про підготовку фахівця у КНУВС. Відповідно цього договору, відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

Наказом КНУВС від 19 червня 2010 року № 468 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста, після чого направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області.

Наказом УМВС України у Вінницькій області від 20 січня 2012 року відповідача звільнено з ОВС за порушення дисципліни згідно з п. 64 "є" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ".

За цієї умови, відповідно до п. 2.3.6. договору відповідач зобов'язався відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

Відповідач в добровільному порядку витрати не відшкодував, що послужило підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 14.01.2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національної академії внутрішніх справ витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі у розмірі 25 247 грн. 68 коп. Вирішено питання по сплаті судового збору.

З даним рішенням ОСОБА_2 не погодився і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Скаржник посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою його заперечення проти позовних вимог НАВС.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (далі по тексту - КНУВС) від 22 липня 2006 року № 70 ОСОБА_2 з 01 вересня 2006 року зараховано на навчання на 1-й курс Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю "Правознавство" (а. с. 12).

Розпорядженням КМ України від 27 серпня 2010 року № 1709-р "Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ" КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Відповідно, НАВС є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ.

28.11.2007 року між КНУВС та ОСОБА_2 укладено договір №Вн-212 про підготовку фахівця у КНУВС.

Сторонами такого договору є: виконавець - навчальний заклад, замовник - головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ України, особа - курсант.

Відповідно до п. 1 Договору, предметом договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за напрямком «правознавство».

19 червня 2010 року Наказом КНУВС № 468 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста (а. с. 13). Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області.

Відповідно до п. 2.1.3. Договору, виконавець - КНУВС зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.

З 01.09.2006 року по 18.06.2010 року ОСОБА_2 (відповідно до умов договору) у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Наказом УМВС України у Вінницькій області від 20.01.2012 року №16 о/с відповідача звільнено з ОВС за порушення дисципліни згідно з п. 64 "є" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року за № 114 (а. с. 14).

Таким чином, спір у справі, що розглядається стосується відшкодування витрат, пов'язаних із навчанням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особою, яка звільнена із органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов'язався у разі звільнення з ОВС до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3 Договору однією із підстав для відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення з органів внутрішніх справ, в т.ч. за порушення дисципліни.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (яка діяла на час спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними.

Відповідно до п. 4.1 вказаного договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості енергоносіїв.

Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України (далі - Порядок) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» (далі - Постанова).

Згідно пункту 2 Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до ч. 1, 2 п. 5 Порядку відшкодування, витрати у повному обсязі відшкодовуються за період, що перевищує строк строкової служби (1 рік), а за період, що зараховується в строк військової служби - лише витрати, що складають різницю між витратами на утримання курсанта та витратами на утримання військовослужбовця.

При визначенні витрат понесених позивачем на утримання відповідача суд першої інстанції керувався наданими НАВС довідками про фактичні витрати на підготовку фахівця у КНУВС, відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 1 березня 2007 р. № 313, згідно яких сума, яка підлягає відшкодуванню становить 25 247 грн. 68 коп. (а. с. 15-19).

Дана довідка підтверджується відповідними розрахунками, зробленими позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В силу цієї статті на відповідача покладається обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

ОСОБА_2 не спростував розрахунки позивача своїми розрахунками щодо фактичних витрат, пов'язаних з його грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, та не надав доказів, які б ставили під сумнів розрахунки позивача як частково, так і в цілому.

Твердження ОСОБА_2 про те, що НАВС є неналежним позивачем, оскільки не є державним замовником, а є виконавцем державного замовлення, що він не може бути примушений до праці, оскільки це порушує його Конституційні права на безоплатність вищої освіти, є безпідставними, виходячи з наступного.

В Україні діють загальні засади цивільного судочинства, одна з яких це свобода договору (ст. 3 ЦК України), що, відповідно до ст. 6 цього Кодексу означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначені умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Дані норми не визнані неконституційними, а отже, є діючими по відношенню до сторін договору.

Положення Конституції України на які посилається відповідач у своїх запереченнях мають характер загальних засад, на підставі яких відбувається нормотворчий процес, в т.ч. Закони та підзаконні акти.

Доказів того, що відповідача примушували працювати в органах внутрішніх справ, останнім не надано, тому посилання на норми Конституції України в частині тих, що забороняється обов'язкова чи примусова праця, є теж безпідставними.

Крім того, відповідно до п.1.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 р. № 62 вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС.

Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС (п.9.10. Положення).

Отже, Національна академія внутрішніх справ, яка є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ є належним позивачем у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 вищезазначеного Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, їх стягнення здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належними чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та визначив відповідні правовідносини, а апеляційна скарга підлягає відхиленню, так як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених в рішенні суду першої інстанції та не дають підстав для його скасування.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ( ч. 1 ст. 308 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 14.01.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: