Єдиний унікальний номер 725/5221/15-ц
Номер провадження 4-с/725/36/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції щодо неналежного виконання своїх посадових обовязків та порушення вимог діючого законодавства, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») звернулось до суду із вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначало, що 04.08.2015 року на адресу ВДВС Новоселицького РУЮ банком направлено необхідні документи для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого 23.06.2015 року на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.04.2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості та судових витрат.

Разом з тим, станом на 10.09.2015 року банком не отримано рішення, прийнятого державним виконавцем за результатами розгляду вказаних вище документів, що є порушенням державним виконавцем вимог ст.ст. 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до вимог яких державний виконавець зобовязаний на протязі трьох днів вирішити питання про відкриття виконавчого провадження або відмову у його відкритті та копію відповідної постанови не пізніше наступного дня направити стягувачу.

Посилаючись на вказане, а також вимоги Інструкції з діловодства у Державній виконавчій службі, затвердженої наказом Державної виконавчої служби №19/2 від 18.04.2012 року щодо реєстрації та порядку надсилання вихідної кореспонденції, Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року та Закону України «Про поштовий звязок», вважає, що державним виконавцем не вчинено дій щодо направлення стягувану відповідної постанови за результатами розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження у строку встановлені законом, у звязку із чим просило визнати бездіяльність посадової особи відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції, яка виразилась у не надісланні стягувану відповідної постанови (відкриття або відмову у відкритті виконавчого провадження) невиконанні вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, п.п. 2.1, 2.2., 2.10 та 2.11 Загальних правил поведінки державного службовця, ч. 5 ст. 25 або ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - неправомірною, а також зобовязати начальника відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції, або посадову особу, що виконує обовязки начальника, вчинити дії у відповідності до ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник заявника не зявився, направив до суду клопотання про розгляд скарги у його відсутності, в які зокрема також вказав, що подану скаргу підтримує в повному обсязі.

Решта осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 158, ст. 386 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі осіб, які беруть участь у справі на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові докази по справі, а також надані на вимогу суду матеріали виконавчого провадження № 141/4 ( № ЄДРВП 48402987) вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, 23.06.2015 року Першотравневим районним судом м.Чернівці видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості в сумі 707 186 грн. 48 коп. та судових витрат в розмірі 3 654 грн. (а/с 5).

Так, відповідно до вимог ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу п.1 постанови № 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини від 22.02.2005 року, ухваленим у справі «Шаренок проти України», встановлено порушення ст. 6 Конвенції та ст. 1 протоколу Першого Конвенції. При цьому, Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Так, з метою примусового виконання вищевказаного судового рішення, банк отримав виконавчий лист та звернувся до ВДВС Новоселицького РУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження (а/с 6-8), як була отримана виконавчою службою згідно штампу реєстрації вхідної кореспонденції 7 серпня 2015 року.

При цьому, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця Новоселицького районного управління юстиції ОСОБА_2 від 10 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа та надано боржнику семиденний строк для добровільного виконання рішення суду, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні постановою, наявною у матеріалах виконавчого провадження № 48402987.

Зокрема, відповідно до п. 4 резолютивної частини вказаної постанови, її копія направляється сторонам виконавчого провадження та органу, що видав виконавчий документ.

Так, згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

При цьому, згідно вимог ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Крім того, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Разом з тим, у досліджених в судовому засіданні матеріалах виконавчого провадження № 48402987 стосовно виконання виконавчого листа №725/7535/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості в сумі 707 186 грн. 48 коп. та судових витрат в розмірі 3 654 грн. відсутні відомості щодо надіслання копії постанови про відкриття провадження від 10 серпня 2015 року стягувачу відповідно до вимог ст. ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження», як супровідним листом, так і супровідним листом з рекомендованим відправленням.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про державну службу» та ст. 5 Закону України «Про державну виконавчу службу» на державних виконавців поширюється статус державних службовців.

Відповідно до п. 2.2 Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених наказом Головного управління державної служби України №214 від 04.08.2010 року, державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов'язки, проявляти ініціативу і творчі здібності, постійно підвищувати професійну кваліфікацію та удосконалювати організацію своєї роботи.

Разом з тим, не надіславши банку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець проявив неправомірну бездіяльність й відповідно порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та п. 2.2 Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених наказом Головного управління державної служби України №214 від 04 серпня 2010 року.

За таких обставин, скарга ПАТ «Укрсиббанк» в частині визнання бездіяльності державного виконавця, яка виразилась у не направленні банку як стягувачу копії вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення підлягає задоволення.

Проте, суд не знаходить підстав для задоволення решти вимог скарги у звязку з їх недоведеністю.

Зокрема, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Однак, як убачається з матеріалів справи, заявник посилаючись як на підставу для задоволення поданої скарги, а саме на порушення державним виконавцем вимог п.п. 2.1, 2.10 та 2.11 Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених наказом Головного управління державної служби України №214 від 04.08.2010 року, відповідно до яких останній зобовязаний при виконанні службових обов'язків діяти на підставі, в межах та у спосіб, які передбачені Конституцією України та законами України, а також чинними міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України ; державний службовець має виконувати свої посадові обов'язки чесно, неупереджено, не надавати будь-яких переваг та не виявляти прихильність до окремих фізичних і юридичних осіб, політичних партій, рішуче виступати проти антидержавних проявів і сил, які загрожують порядку в суспільстві або безпеці громадян; зобов'язаний своєчасно і точно виконувати рішення органів державної влади чи посадових осіб, розпорядження і вказівки своїх керівників; зобов'язаний діяти в межах своїх повноважень тощо, на підтвердження вказано будь-яких належних та допустимих доказів зокрема в частині порушення державним виконавцем вищевказаних положень правил поведінки суду не надав.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, матеріали скарги не містять відповідних доказів, які б вказували на наявність підстав для застосування норм ч 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, згідно якої у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6 ), вважає за необхідне зобовязати державного виконавця у строки та в порядку положень ст. ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» надіслати на адресу стягувача ПАТ «Укрсиббанк» копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

На підставі вищевикладеного та керуючись п.п. 2.1, 2.2., 2.10, 2.11 Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених наказом Головного управління державної служби України №214 від 04.08.2010 року, ст.ст. 1, 11, 17, 25, 26, 31 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 11, 208-210, 293, 369, 295, 383, 386-388 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Новоселицького районного управління юстиції ОСОБА_2 в частині не надіслання ПАТ «Укрсиббанк» постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 серпня 2015 року №48402987 з примусового виконання виконавчого листа виданого 23.06.2015 року Першотравневим районним судом м. Чернівці про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 707 186 грн. 48 коп. та судових витрат в розмірі 3 654 грн. та не виконання вимог п. 2.2 Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених наказом Головного управління державної служби України №214 від 04.08.2010 року.

Зобовязати державного виконавця Новоселицького районного управління юстиції ОСОБА_2 усунути зазначені порушення та направити стягувачу копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 серпня 2015 року №48402987 відповідно до вимог ст.ст. 25,31 Закону України «Про виконавче провадження».

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало