АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/433/15 Доповідач - Бахметова В.Х.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бахметової В.Х.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю сторін та прокурора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки і піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з листопада 1995 року, не перебуваючи в офіційному шлюбі, почали проживати однією сім'єю з відповідачем. 20.09.2002 року здійснили таїнство подружжя, а 21 серпня 2009 року зареєстрували шлюб, проте у зв'язку з постійними скандалами у сім'ї, непорозуміннями, відсутністю поваги 19.02.2013 року шлюбні відносини фактично припинилися. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час проживають разом із нею та перебувають на повному її утриманні. Враховуючи те, що батько дітей - відповідач ОСОБА_1 не бере участі у житті дітей, не виконує свого обов'язку щодо утримання та виховання дітей, не цікавиться їхнім станом здоров'я, розвитком, навчанням, ОСОБА_2 просила суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання синів - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 всіх видів заробітку відповідача щомісячно з урахуванням індексації до досягнення ОСОБА_4 повноліття та ОСОБА_3 23 річного віку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований в АДРЕСА_1, аліменти: в користь малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; в користь повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час навчання у Тернопільському національному економічному університеті, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 липня 2014 року до 30 червня 2016 року, тобто до закінчення навчання.

Стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований в АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду в частині позбавлення його батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 у вказаній частині, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час винесення рішення у справі не враховано вимог ст. 3 Конвенції про права дитини, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав", згідно яких позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала, пославшись на обставини викладені в ній.

ОСОБА_2 не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, відповідає матеріалам справи.

Прокурор підтримує доводи апеляційної скарги.

Представник органу опіки та піклування покладається на думку суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах позову та за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач без поважних причин не виконує батьківського обов'язку з виховання сина, не займається його вихованням та матеріальним утриманням, не створює умов для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.08.2009 року (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.08.2009 року) по 19.02.2013 року (рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19.02.2013 року про розірвання шлюбу).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 22.04.1996 року) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 24.04.2003року).

З пояснень ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції вбачається, що її колишній чоловік постійно зловживав і зловживає спиртними напоями, неодноразово наносив їй тілесні ушкодження і побої в присутності дітей, чим ще з раннього дитинства психологічно травмував дітей. Свої батьківських обов'язків не виконує, не дбає про дітей, не цікавиться їхнім життям, розвитком, проблемами та потребами.

Крім цього, зазначила, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, унеможливить в майбутньому бабусі - матері ОСОБА_1 забрати сина ОСОБА_4 за кордон, де в неї є нерухомість, а також звільнить у майбутньому її сина від обов'язку утримувати батька у разі виникнення такої необхідності.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 19.11.2014 року №1142 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, оскільки батько не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання сина, не створює умов для фізичного, духовного та морального розвитку дитини.

Крім цього, в матеріалах справи наявна заява відповідача ОСОБА_1 від 19.09.2014 року, в якій він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

З письмового пояснення суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 вбачається, що вказану заяву він написав зопалу, внаслідок сварки з колишньою дружиною та сином, який сказав ОСОБА_1, що він йому не потрібен як батько. Також в ході конфліктів з дружиною вона неодноразово ставила під сумнів його батьківство щодо синів. Про написання цієї заяви зараз шкодує, оскільки любить свого сина, хоче брати активну участь у його житті, навчанні, турбуватися про нього та створювати належні умови для його розвитку. Крім цього, підтвердив, що дійсно між ними з дружиною склалися неприязні стосунки, в їхній сім'ї були постійні конфлікти, сварки, тому він і пішов з сім'ї, щоб усунути дітей від їхніх з позивачкою сварок.

Згідно наявної у матеріалах справи характеристики - ОСОБА_1 характеризується позитивно ( а.с. 77 ).

Характеристика ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутня. На даний час вона ніде не працює, перебуває на обліку як безробітна в Тернопільському МРЦЗ, про що свідчить довідка від22.01.2014 року №145.

В судовому засіданні апеляційної інстанції малолітній син сторін ОСОБА_4 пояснив, що підтримує мамине бажання позбавити батька батьківських прав, оскільки не хоче у майбутньому його утримувати. В суді підтвердив, що дійсно у їхній сім'ї були постійні крики, сварки, батько часто випивав, але і мати також випивала. В даний час відсутні сварки, бо батько не приходить.

Колегія суддів критично ставиться до плояснень малолітнього ОСОБА_4, оскільки в його словах відстежується багато висловів, які говорила ОСОБА_2, тобто має місце навіювання, нав'язування дитині думок сторонніх осіб та дорослих родичів.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позивачка не довела винної поведінки відповідача. Висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 є недостатньо обґрунтований та неповний. Виходячи із інтересів дитини, її права на спілкування та турботу зі сторони обох батьків, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 сплатила судовий збір в сумі 243,60 грн., який було стягнуто з відповідача. Оскільки рішення суду в цій частині скасоване та в позові відмовлено, тому не підлягає стягненню з відповідача в користь позивачки сплачений нею судовий збір.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та стягнення судового збору в розмірі 243,60 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області В.Х. Бахметова