справа № 179/87/15-ц
провадження № 2/179/135/15
МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 р. Магдалинівський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Новік Д.І.

за участю: секретаря судового засідання - Кривошлик І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання за ним права власності на домоволодіння та приватизовану присадибну земельну ділянку, посилаючись на те, що восени 2013 року їй стало відомо, що ОСОБА_2 має намір продати домоволодіння з присадибною земельною ділянкою, розташоване по АДРЕСА_1, які належать йому на праві приватної власності, на підставі рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2003 року, в зв'язку з чим, 15 вересня 2013 року вона уклала із ОСОБА_2 угоду купівлі-продажу належних йому на праві приватної власності житлового будинку з господарськими спорудами та приватизовану земельну ділянку, на якій він розміщений, розташованого по АДРЕСА_1, при цьому вони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного домоволодіння та присадибної земельної ділянки, зокрема, щодо ціни, передачі житла у власність, виготовлення документів на домоволодіння та присадибну земельну ділянку, оформлення договору в нотаріальній конторі за їх кошти. На підтвердження укладеної угоди 15 вересня 2013 року нею було сплачено ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто власноручно ОСОБА_2. Після сплати нею грошей, вона від ОСОБА_2 отримала ключі і документи на належне йому домоволодіння та земельну ділянку, зробила у ньому ремонт та стала в ньому проживати, користуючись присадибною земельною ділянкою, однак до цього часу ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належним чином не оформив, так як не бажає з'являтись до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу домоволодіння, часто хворіє та має тяжке матеріальне становище, будучи пенсіонером і особою похилого віку, проживає в іншій місцевості та вважає, що право власності на належне йому домоволодіння і присадибні земельні ділянки, після сплати йому грошей перейшло до неї. Позивач вважає, що зі своєї сторони вона виконала всі покладені на неї обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості домоволодіння та земельної ділянки, безперешкодно користується будинком та земельною ділянкою, а у зв'язку з неможливістю та небажанням відповідача з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння та присадибної земельної ділянки, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними укладено, однак нотаріально його посвідчити не має можливості та не бажає, тому вона звернулась з даним позовом до суду.

Представник позивача - ОСОБА_3, що діє на підставі договору про надання послуг представництва від 22 грудня 2014 року (а.с. 12), будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 15), згідно якої просить справу розглянути в його відсутність, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідач, будучи належними чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 16), згідно якої просить справу розглянути в його відсутність, позов визнає повністю та не заперечує щодо його задоволення.

З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що восени 2013 року позивачці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3) стало відомо, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10) має намір продати домоволодіння з присадибною земельною ділянкою, розташоване по АДРЕСА_1 (а.с. 6-7), які належать йому на праві приватної власності (а.с. 8, 9), на підставі рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2003 року (а.с. 5), в зв'язку з чим, 15 вересня 2013 року позивачка уклала із ОСОБА_2 угоду купівлі-продажу належних йому на праві приватної власності житлового будинку з господарськими спорудами та приватизовану земельну ділянку, на якій він розміщений, розташованого по АДРЕСА_1, при цьому сторони досягли домовленості щодо всіх належних умов купівлі-продажу даного домоволодіння та присадибної земельної ділянки, зокрема, щодо ціни, передачі житла у власність, виготовлення документів на домоволодіння та присадибну земельну ділянку, оформлення договору в нотаріальній конторі за їх кошти.

На підтвердження укладеної угоди 15 вересня 2013 року позивачкою було сплачено ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, про що свідчить розписка, написана особисто власноручно ОСОБА_2 (а.с. 4).

Після сплати грошей, позивачка від ОСОБА_2 отримала ключі і документи на належне йому домоволодіння та земельну ділянку, зробила у ньому ремонт та стала в ньому проживати, користуючись присадибною земельною ділянкою, однак до цього часу ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належним чином не оформив, так як не бажає з'являтись до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу домоволодіння, часто хворіє та має тяжке матеріальне становище, будучи пенсіонером і особою похилого віку, проживає в іншій місцевості та вважає, що право власності на належне йому домоволодіння і присадибні земельні ділянки, після сплати йому грошей перейшло до позивача.

Позивач вважає, що зі своєї сторони вона виконала всі покладені на неї обов'язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості домоволодіння та земельної ділянки, безперешкодно користується будинком та земельною ділянкою, а у зв'язку з неможливістю та небажанням відповідача з'явитись до нотаріуса неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння та присадибної земельної ділянки, при цьому відповідач не заперечує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна між ним та позивачкою укладено, однак нотаріально його посвідчити не має можливості та не бажає (а.с. 16, 17), тому позивачка звернулась з даним позовом до суду (а.с. 1, 2).

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом.

Згідно вимог ст. 207 ЦК України, передбачено спрощену форму укладення правочинів, де правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Згідно ст. 209 ЦК України /Нотаріальне посвідчення правочину/, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, або домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами. І відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218, 220 ЦК України.

З 01 січня 2013р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким ч. 3 ст. 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з ч. 2 ст. 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».

З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину про відчуження нерухомого майна, що співпадає з думкою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеною у своєму листі «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013р. № 24-150/0/4-13.

Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення, а тому розглядаючи питання про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, суд виходить з положень ч. 2 ст. 220 ЦК України.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України та ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором, при цьому якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідною для їх обслуговування.

Згідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. ст. 18, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004р. № 1952-IV, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт неможливості нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов, оскільки згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 5-8, 10, 11, 57-66, 174, 197, 208-210, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 207, 209, 218-220, 328, 334, 377, 640, 655, 657 ЦК України, ст. 120 Земельного Кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого на приватизованих присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1, укладений 15 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 та складається з: будинку (літ. А в технічному паспорті), літньої кухні (літ. Б), прибудови (літ. б), сараїв (літ. В, Г), уборної (літ. Д), колодязя (літ. к), огорожі (№ 1-3).

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на приватизовані присадибну земельну ділянку площею 0,66 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, розташований по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі проголошення рішення у відсутності особи, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя Новік Д.І.