Справа №295/9245/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючої - судді Семенцової Л.М.,

за участі секретарів - Содель А.С., Барашивець Т.С., Андрушко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01.12.2007 року між ним та відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов'язання з його забезпеченню та наданню побутових послуг, а він в свою чергу передав йому у власність 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. Проте з часу укладення договору відповідач не виконує належним чином взяті за договором на себе зобов'язання, тому позивач просить розірвати договір довічного утримання, укладений 01.12.2007 року між ним та відповідачем.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Позивач пояснив, що з часу укладення договору і до теперішнього часу відповідачем не виконуються зобов'язання щодо забезпечення продуктами харчуванням, ліками, медичною допомогою, наданням побутових послуг та не сплачувалося передбачене договором матеріальне забезпечення в сумі 100,00 грн. Всім необхідним він забезпечує себе самостійно, хоча є захворів та потребує допомоги. У липні 2014 року він перебував на стаціонарному лікуванні, під час чого відповідач його двічі відвідав та сфотографував його, але ніякої допомоги від нього не отримував. Після подання позову, а саме з липня 2014 року відповідач почав сплачувати по 100,00 грн. щомісячно грошовими переказами, які мав платити згідно договору, але він не бажає їх отримувати, тому були повернуті йому. У квартирі АДРЕСА_1 проживає він та його дружина ОСОБА_4, яка є бабою відповідача. Внаслідок травмування шийки бедра вона прикута до ліжка і догляд за нею до липня 2014 року здійснював він сам, а з липня 2014 року - її син ОСОБА_5, забезпечуючи її необхідними продуктами харчування та всім іншим.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідач належним чином виконує умови договору, надає необхідну позивачу матеріальну допомогу, забезпечує продуктами харчування, ліками, надає йому медичну допомогу, оскільки за фахом є лікарем, здійснює прибирання квартири, прання білизни та речей позивача. З часу укладення договору відповідач не сплачував позивачу по 100,00 грн. щомісячно, оскільки ця сума не є грошовими коштами, які він мав сплачувати позивачу, а є загальним матеріальним забезпеченням, тобто сума, на яку малось здійснюватися забезпечення позивача продуктами харчуванням, ліками, медичною допомогою, наданням побутових послуг. На час подання позову позивач за станом здоров'я міг обслуговувати не тільки себе, а й свою дружину, тому не потребував ніякого особового догляду. Починаючи з липня 2014 року відповідач щомісячно надсилав позивачу грошові перекази на 100,00 грн., але він відмовляється їх приймати. У зв'язку з тим, що позивач пропустив строк позовної давності, представник позивача просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог та відмовити у задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, розгляд справи 16.12.2014 року просила проводити у її відсутності, про що подала відповідну заяву, а про причин неявки в інші судові засідання не до суду не повідомили.

Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Статтею 751 ЦК України визначено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що 01.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладено та нотаріально посвідчено договір довічного утримання, зареєстрований у реєстрі за № 5117. Згідно договору позивач передав у власність відповідача 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, а відповідач взяв на себе зобов'язання з утримання, надання побутових послуг та щомісячного матеріального забезпечення позивача.

Зокрема, відповідно до пункту 4 договору відповідач зобов'язався довічно утримувати позивача, тобто забезпечувати його житлом, харчуванням, ліками та необхідною матеріальною та медичною допомогою, надавати побутові послуги: прибирання квартири, придбавання продуктів харчування. За умовами договору позивач має право на довічне безоплатне проживання у відчужуваній квартирі та на користування нею. Розмір матеріального забезпечення визначений сторонами в сумі 100,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, в порядку, встановленому законом (а.с. 5).

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором незалежно від його вини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник має виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання та звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які пояснили, що працюють листоношами, а також ОСОБА_8, яка є дочкою позивача, надали узгоджені між собою показання про те, що позивач скаржився їм на те, що відповідач не надає йому допомоги і він сам здійснював догляд за хворою дружиною, а коли заходили до квартири, то бачили, що в ній не прибрано. Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також вказали на те, що за проханням позивача неодноразово купували йому ліки та продукти, свідок ОСОБА_6 забирала його одяг для прання, та коли вони бували у квартирі, де він проживає, то жодного разу відповідача у квартирі не бачили. Свідок ОСОБА_8 надала показання про те, що позивач самостійно купував собі продукти харчування та готує з них страви, а інколи це робить вона, пере йому речі, а під час перебування на стаціонарному лікуванні вона купувала йому ліки, підтвердивши, що відповідач належного утримання та матеріальної допомоги позивачу не надає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 надала показання про те, що зі слів матері та батька відповідача їй відомо, що з 2007 року відповідач здійснював догляд за позивачем, забезпечував його продуктами харчування, ліками, надавав йому медичні консультації, приносив до своєї матері речі позивача для прання.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надали показання про те, що декілька разів протягом останніх років заходили до квартири АДРЕСА_1, але жодного разу не бачили в ній позивача, на що відповідач їм пояснював, що той знаходиться на дачі. Свідки пояснили, що в їхній присутності відповідач ходив купувати ліки і за показаннями ОСОБА_10 зі слів відповідача йому було відомо, що ліки купувалися для позивача. Також в їхній присутності відповідач готував їжу, пояснивши, що їм невідомо для кого, а також при них відповідач прибирав у квартирі та складав брудну білизну для прання. Окрім того, показали, що відповідач купував продукти харчування та здійснював заготівлю картоплі й цибулі.

ОСОБА_5, який є батьком відповідача, допитаний у судовому засіданні як свідок надав показання про те, що відповідач купував позивачу щотижня продукти харчування, а саме хліб, кефір, сир, а також придбавав йому ліки, робив розтирання та уколи, забезпечував позивача чистою білизною, заготовляв продукти харчування, зокрема купував картоплю та цибулю, готував страви для позивача, здійснював прибирання квартири, в якій проживає позивач. Під час стаціонарного лікування позивача влітку 2014 року відповідач перебував у відпустці, а позивач йому пояснював, що все необхідне йому приносить його дочка. У квартирі також проживає його хвора матір ОСОБА_4, за якою він здійснює догляд.

Отже, з урахуванням підстав позову, саме відповідач зобов'язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання. Однак стороною відповідача не надано відповідних переконливих та достатніх доказів на підтвердження належного виконання взятих за договором на відповідача зобов'язань у частині утримання позивача (забезпечення харчуванням, ліками та необхідною матеріальною та медичною допомогою) та надання йому побутових послуг (прибирання квартири, придбавання продуктів харчування). Так, показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_5 не є достатніми доказами належного виконання відповідачем його зобов'язань, передбачених договором, оскільки показання свідка ОСОБА_9 ґрунтуються на обставинах, повідомлених їй батьками відповідача, а не на безпосередніх спостереженнях, надані свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показання в частині приготування відповідачем їжі, купівлі ним ліків та продуктів харчування, збирання білизни для прання також не можна розцінювати як достатні докази виконання відповідачем зобов'язань щодо утримання позивача, оскільки містять їхні припущення та суб'єктивну оцінку діям відповідача, а також зважаючи на те, що у квартирі АДРЕСА_1 проживає хвора дружина позивача ОСОБА_4, яка також потребує стороннього догляду та допомоги. При цьому суд враховує, що свідок ОСОБА_5 перебуває з відповідачем у родинних відносинах.

Надані представником відповідача копії квитанцій на купівлю ліків та продуктів харчування (а.с. 103-108) суд не розцінює як належні докази придбання їх відповідачем для позивача, оскільки вони не містять відомостей, які б підтверджували їхнє безпосереднє відношення до спірних правовідносин. Копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг (а.с. 109-135) суд також не вважає доказами належного виконання відповідачем договору довічного утримання, так як ним не передбачено обов'язку відповідача оплачувати ці послуги на виконання умов щодо утримання позивача, а є його обов'язком щодо утримання ним набутої за договором частини нерухомого майна.

Як встановлено з пояснень позивача та представників сторін, а також із наданих доказів, починаючи з часу укладення договору та до липня 2014 року відповідачем не виконувався обов'язок надання позивачу обумовленого договором матеріального забезпечення в сумі 100,00 грн. щомісячно та не проводилася індексація суми грошового утримання в порядку, встановленому чинним законодавством. Із липня 2014 року відповідач почав перераховувати позивачу зазначену суму коштів грошовими переказами, але вони були повернуті йому у зв'язку з відмовою позивача від їх отримання, що підтверджується копіями відповідних квитанцій та повідомленнями УДППЗ "Укрпошта" (а.с. 97-102).

Таким чином, встановлені обставини і досліджені судом докази не доводять факту належного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання, забезпечення у повній мірі позивача необхідним утриманням, наданням йому побутових послуг та матеріального забезпечення, тому зазначене відповідно до ст. 755 ЦК України є підставою для розірвання договору довічного утримання між сторонами на вимогу позивача.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для застосування за клопотанням представника відповідача позовної давності з огляду на те, що порушення прав позивача триває у часі.

За положеннями ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, що підтверджено оригіналом квитанції, а саме судовий збір в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 526, 610, 744, 749, 751, 755 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 01 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 до ОСОБА_2, посвідчений приватнм нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований у реєстрі за № 5117.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Семенцова