Номер провадження 22-ц/788/1455/15 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Санта -Україна»

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 18 травня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Санта-Україна», третя особа: Полтавська філія приватного підприємства «Санта-Україна», про зміну дати формулювання причини звільнення, визнання недійсним запису у трудовій книжці та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової компенсації за додаткову відпустку та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 18 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Змінено дату та формулювання причини звільнення ОСОБА_3 на звільнення за ініціативою працівника відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі підтвердженої письмової заяви ОСОБА_3 від 14 жовтня 2014 року, отриманої відповідачем 18 жовтня 2014 року.

Визнано недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_3 про звільнення з посади торгового агенту ПП «Санта-Україна» за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Стягнуто з ПП «Санта-Україна» на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня фактичного незаконного відсторонення від роботи - з 10 вересня 2014 року по 18 травня 2015 року в сумі 14853 грн. 92 коп. з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів.

Стягнуто з ПП «Санта-Україна» на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в сумі 2 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю заявлених вимог. Стягнуто з ПП «Санта-Україна» на користь держави 974 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПП «Санта-Україна», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому доводить, що судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відносно того, що позивач без поважних причин була відсутня на роботі з 22 по 26 вересня 2014 року.

Вказує, що не відповідає фактичним обставинам справи і висновок суду щодо відсторонення позивача від роботи з 10 вересня 2014 року, оскільки такого розпорядження директор Полтавської філії ПП «Санта-Україна» ОСОБА_8 не надавав і позивач працювала на роботі до 22 вересня 2014 року.

Також зазначає, що №147-к від 22 жовтня 2014 року містить додатки про вчинення позивачем проступку та докази, що підтверджують даний проступок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_9, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту звільнення позивача з порушенням норм трудового законодавства, що є підставою для зміни дати та формулювання причини звільнення ОСОБА_3 на звільнення за ініціативою працівника відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі письмової заяви ОСОБА_3 від 14 жовтня 2014 року, отриманої відповідачем 18 жовтня 2014 року, та визнання недійсним запису у трудовій книжці ОСОБА_3 про звільнення з посади торгового агенту ПП «Санта-Україна» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня).

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті (ч. 3 ст. 235 КЗпП України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 згідно наказу ПП «Санта-Україна» № 168-к від 01 листопада 2011 року була прийнята на посаду торгового агенту Полтавської філії.

Згідно заяви від 14 жовтня 2014 року ОСОБА_3 просила звільнити її за власним бажанням 14 жовтня 2014 р. та в заяві зазначила, що 10 вересня 2014 року вона особисто генеральному директору ПП «Санта-Україна» ОСОБА_10 надала заяву про її звільнення з 10 вересня 2014 року, проте до цього часу їй не повернуто трудову книжку та не проведено розрахунок при звільненні. За поясненнями ОСОБА_10 заява ОСОБА_3 про звільнення не надходила, тому ОСОБА_3 повторно направила заяву про її звільнення за власним бажанням з 14 жовтня 2014 року та просила провести остаточний розрахунок по заробітній платі по день її звільнення з урахуванням компенсації за всі невикористані щорічні відпустки (а саме з 01 червня 2011 року по 14 жовтня 2014 року) та додаткової відпустки працівникам, що мають дітей. Дану заяву позивач надіслала рекомендованим листом, який був отриманий відповідачем 18 жовтня 2014 року.

З наказу № 147-к від 22 жовтня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин з 22 вересня 2014 року по 22 жовтня 2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України була звільнена за прогул без поважних причин, який позивач отримала лише 31 жовтня 2014 року.

Того ж дня позивач отримала й лист про необхідність повідомити відповідача про причини відсутності на роботі з 22 вересня 2014 року.

26 вересня 2014 року директором Полтавської філії ОСОБА_8 у присутності торгового агенту Полтавської філії ОСОБА_11 був складений акт про те, що з 22 вересня 2014 року по 26 вересня 2014 року торговий агент Полтавської філії ОСОБА_3 була відсутня на роботі без поважних причин.

З доповідної записки директора Полтавської філії ПП «Санта-Україна» ОСОБА_8 від 26 вересня 2014 року вбачається, що під час перевірки роботи торгового агенту з 22 вересня 2014 року по 26 вересня 2014 року в м. Суми ОСОБА_3 було виявлено факт не виходу на маршрути даного торгового агенту.

Як судом першої, так і апеляційної інстанції пропонувалось відповідачу надати всі необхідні докази на підтвердження підстав звільнення позивача з ініціативи роботодавця й проведення з працівником повного розрахунку.

Проте, відповідачем, у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів виконання ним вимог ч.1 ст.149 КЗпП України щодо отримання від ОСОБА_3 пояснень як щодо причин відсутності на роботі з 22 вересня 2014 року, так і неможливості виконання обов'язків за трудовим договором з 10 вересня 2014 року у зв'язку з переданням директору Полтавської філії ПП «Санта-Україна» планшету, що і підтверджено показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

Отже, за встановлених фактичних обставин справи та вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості виконання позивачем своїх обов'язків за трудовим договором з 10 вересня 2014 року, у зв'язку з необґрунтованим відстороненням ОСОБА_3 від роботи, порушення відповідачем порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, оскільки додатки до наказу не містять даних про намагання роботодавця отримати від працівника письмові пояснення з приводу допущених порушень трудової дисципліни, а лист від 01 жовтня 2014 року з такою пропорцією вручено позивачу лише 31 жовтня 2014 року, тобто після видання оспорюваного наказу.

Не ґрунтуються на вимогах ч.1 ст.47 КЗпП України і доводи апеляційної скарги щодо не звернення позивача до березня 2015 року з вимогою про видачу трудової книжки, оскільки така вимога ОСОБА_3 викладена у її заяві від 14 жовтня 2014 року й отримана відповідачем 18 жовтня 2014 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Санта-Україна» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 18 травня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -