Справа № 352/1727/14-ц
Провадження № 2/352/44/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

Головуючого - судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення неповнолітніх дітей їхній матері та відшкодування моральної шкоди, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування - служба у справах дітей Тисменицької РДА про зміну місця проживання неповнолітніх дітей,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про повернення неповнолітніх дітей та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка за первісним позовом просить суд повернути їй неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за визначеним судом місцем проживання в АДРЕСА_1, а також стягнути моральну шкоду розміром 1000, 00 грн. Заявлений позов обґрунтовує тим, що з 17.07.2004 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_5, під час якого в них народились донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2014 року шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та нею було розірвано, а місцем проживання неповнолітніх дітей було визначено з матір'ю в с. Узин Тисменицького району. Вона з лютого 2013 року не проживала з відповідачем та дітьми, оскільки переїхала проживати в с. Узінь до батьків, проте неодноразово намагалась забрати дітей від батька. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 заборонив позивачці бачитись з дітьми, забирати їх, погрожував фізичною розправою, намагаючись таким чином змусити її помиритись та вернутись в сім'ю. Оскільки рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29.01.2014 року про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітніх дітей набрало законної сили 11.02.2014 року, то позивачка вважає, що відповідач ОСОБА_2 не виконує вказане рішення суду, а тому згідно частини 1 статті 162 Сімейного кодексу України вона просить суд винести рішення, яким негайно відібрати дітей у відповідача і повернути їх за належним місцем проживання в с. Узінь. Крім того, такі неправомірні дії відповідача завдали їй душевних страждань, які полягали у відсутності спілкування з дітьми, постійних переживань за їх здоров'я та психологічний стан, тому просить суд стягнути моральну шкоду оцінивши її в сумі 1000 гривень.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про зміну місця проживання неповнолітніх дітей.

Ухвалою суду від 27.05.2015 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 352/657/15, номер провадження 2/352/499/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну місця проживання неповнолітніх дітей та цивільну справу № 352/1727/14, номер провадження № 2/352/44/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення неповнолітніх дітей їхній матері та відшкодування моральної шкоди. Об'єднаній цивільній справі призначено загальний номер справи № 352/1727/14, номер провадження 2/352/960/14.

Ухвалою суду від 27.05.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом залучено орган опіки та піклування Тисменицької районної державної адміністрації.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 заявляє, що незважаючи на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2014 року ще з лютого 2013 року їхні неповнолітні діти залишилися жити разом з ним по АДРЕСА_2, а колишня дружина повернулась жити до своїх батьків в с. Узин, де й проживає по даний час.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач за зустрічним позовом зазначав, що ОСОБА_1 з моменту припинення спільного проживання, а саме: з лютого 2013 року, участі у вихованні та утриманні дітей не бере, коштів не надає, приходить до дітей дуже рідко, інколи розмовляє з ними по телефону, а коли діти хворіють чи потребують іншого догляду відповідачка за даним позовом - рідна мама дітей не доглядає за ними, коштів на лікування чи для інших витрат (одяг, харчі та інше) не дає, посилаючись на відсутність коштів та зайнятість на роботі.

ОСОБА_5 вважає, що в інтересах неповнолітніх дітей слід визначити місце проживання саме з ним, а не з матір'ю, оскільки на даний час він працює за вільним графіком, що дає йому час водити дітей до школи, займатися з ними , гуляти та іншим чином піклуватися про них. Має самостійний невеликий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Крім того, він проживає разом зі своєю мамою, бабусею дітей, яка доглядає за ними, поки його немає вдома. Разом з тим, він не чинить жодних перешкод для спілкування відповідачки за зустрічним позовом з дітьми і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавленні піклування матері, якщо вона цього забажає.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вимоги за первісним позовом не визнає, вважає їх надуманими та необґрунтованими, просить суд в первинному позові відмовити, залишити проживати дітей разом з батьком та змінити місце проживання неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 на АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та її представник свій позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, зустрічний позов заперечили в повному обсязі, вказали, що підстави, які в ньому викладені не відповідають дійсності.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні первісний позов заперечили, зустрічний позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві.

Представник третьої особи на стороні відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги заперечила, зустрічний позов підтримала, пояснила, що комісія з питань прав дитини Тисменицької РДА вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_5 в с. Вільшаниця Тисменицького району,що відображено у рішенні № 02-15/02-23 комісії з питань захисту прав дитини від 31.07.2015 року, в якому врахована і думка доньки ОСОБА_3.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити з таких підстав.

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що батьками останніх являються ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з рішення Тисменицького районного суду від 29.01.2014 р. слідує, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрований 17.07.2004 р. в Узинській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис №2 - розірвано, неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено проживати з матір'ю.

Судом встановлено, що з лютого 2013 року сторони припинили спільне проживання, матір дітей ОСОБА_1 повернулась жити до своїх батьків в с. Узин Тисменицького району, а діти з того часу проживають з батьком в с. Вільшаниця, Тисменицького району.

Згідно довідки керівника ГО «Добробут села Вільшаниця» відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним працює на громадському кладовищі, його заробіток складає 2180 гривень.

Неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є учнями Вільшаницької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, за місцем свого проживання та проживання батька, за адресою: АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є вчителем початкових класів в с. Вільшаниця, зокрема вчителькою ОСОБА_4, який у вересні 2015 року поступив навчатись в неї в перший клас. На святі 1 вересня матері не було. Пояснила що її дуже вразило, коли дитина на її запитання: «Як звати твою маму?» відповіла: «Баба». Пояснила, що являється також і сусідкою ОСОБА_5- батька дітей, позивачку за первісним позовом ніколи не бачила в школі чи на їхньому подвір'ї, деколи ОСОБА_3 зверталась по допомогу в виконанні домашнього завдання. Крім того повідомила, що їй ОСОБА_3 жалілась, що боїться йти додому, бо мама може її викрасти.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що він є директором школи в с. Вільшаниця Тисменицького району. Він зазначив, що матір дітей ОСОБА_1 не бере участі у вихованні дітей вже протягом двох років, не відвідує їх, в школу до доньки приходила один раз і то з метою забрати документи та перевести дитину в іншу школу. Пояснив суду, що дитина (ОСОБА_3) сумлінна, вчиться старанно, охайно одіта та доглянута, вихованням дитини займається батько ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_10 На його думку переведення дітей в іншу школу негативно позначиться на їх моральному та психологічному стані, що призведе до погіршення їх успішності та стану здоров'я.

Успішність ОСОБА_3 підтверджується довідкою №2 від 22.01.2015 року.

Свідок ОСОБА_11 -сусідка, суду пояснила, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 з 2013 року не бере участі у вихованні дітей, не допомагає матеріально. Крім того повідомила, що їй ОСОБА_3 жалілась, що мама навіть не привітала її з днем народження. При цьому їй відомо, що ні батько ОСОБА_2, ні бабуся ОСОБА_10 не чинять перешкод матері ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 - бабуся, суду пояснила, що відповідачка за зустрічним позовом, мама дітей приходила до дітей дуже рідко, деколи розмовляє з ними по телефону, але останнім часом і по телефону не говорить, не вітає з святами, не купляє подарунків ні на дні народження, ні на Новорічні свята, ні на 1 вересня. Всі матеріальні витрати несе батько дітей ОСОБА_2 та вона. Крім того, коли діти хворіють чи потребують іншого догляду Відповідачка за зустрічним позовом - рідна мама дітей не доглядає за ними, коштів на лікування чи для інших витрат (одяг, харчі та інше) не дає, посилаючись на відсутність коштів та зайнятість на роботі.

Свідок ОСОБА_12 - бабуся, суду пояснила, що відповідачка за зустрічним позовом, яка являється її донькою, часто приходила до школи, намагалась перевести своїх дітей в іншу школу, неодноразово відвідувала їх в с. Вільшаниця, двічі забирала їх в с. Узінь, але відповідач за первісним позовом чинить їй перешкоди. На її думку діти протягом часу проживання з батьком завжди голодні, недоглянуті та хворобливі.

Згідно пояснень ОСОБА_1- позивачки за первісним позовом вона не бере участі у вихованні дітей та їх утриманні, пояснює свою поведінку тим, що батько та бабуся дітей ОСОБА_10 чинить перешкоди в зустрічах та розмовах з дітьми. Вона намагалась двічі забрати дітей до себе в с. Узінь, проте ОСОБА_2 - батько дітей забирав їх назад. Вважає, що матеріальної допомоги дітям не потрібно надавати, оскільки вони всім забезпечені та її не потребують.

Довідкою Тисменицького РВ УМВС в Івано-Франківській області № 10-3 від 10.10.2014 року підтверджується, що мати дітей ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей.

Відповідно до ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Позивачем за первісним позовом не доведено, що проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком створює реальну небезпеку для життя та здоров'я дитини.

Будь-яких поважних причин, що проживання з батьком суперечить інтересам дитини суду не вказано, а є тільки посилання позивачки за первісним позовом на те, що існує рішення Тисменицького районного суду від 29.01.2014 року про визначення місця проживанні її неповнолітніх дітей в с. Узінь, яке не виконується відповідачем.

Судом встановлено, що проживання дітей разом зі батьком відповідає їх інтересам. ОСОБА_5 має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися їх вихованням, чого відповідачка не хоче і не може забезпечити.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору суд згідно ст. 141 Сімейного кодексу України виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З огляду на викладене суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити у зв»язку з безпідставність та недоведеність позовних вимог, а зустрічні позовні вимоги про зміну місця проживання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню.

На підставі наведенного, відповідно до ст. ст. 19, 141, 162, 163 СК України, керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення неповнолітніх дітей їхній матері та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки і піклування Тисменицької районної державної адміністрації про зміну місця проживання неповнолітніх дітей задоволити.

Змінити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 на АДРЕСА_2.

Залишити проживати неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Р.Р.Струтинський