Справа №484/3948/14-ц 27.01.2015 27.01.2015 27.01.2015
Провадження №22ц/784/247/15 Головуюча в першій інстанції Літвіненко Т.Я.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2014 року по справі за позовом

ОСОБА_4

до

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)

про визнання незаконним підвищення відсоткової ставки та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

29 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання незаконним підвищення відсоткової ставки та визнання недійсним кредитного договору.

Позивач зазначав, що 18 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ним було укладено кредитний договір, згідно якого йому було надано у користування кредитну картку з лімітом 500 грн., зі сплатою 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний ліміт Банком неодноразово збільшувався, проте згоду на це ним надано не було. В липні 2014 року від Банку йому надійшло СМС- повідомлення про підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за вказаним договором до 2,9% на місяць. Крім того, у даному кредитному договорі відсутні детальний розпис загальної вартості кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, графік платежів. Також, в кредитному договорі не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Одночасно банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача.

Посилаючись на вищезазначене та порушення позивачем норм ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 179, 180, 345 ГК України, позивач просив визнати незаконним підвищення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 01 вересня 2014 року процентної ставки за вищезазначеним кредитним договором та визнати вказаний договір недійсним.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно частин 1 і 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви від 18.02.2008 року Банком був наданий позивачу кредит, шляхом оформлення кредитної картки «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» за номером НОМЕР_1 з кредитним лімітом в сумі 500 грн. із базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 1,9% на місяць на залишок заборгованості та щомісячної комісії в розмірі 1% (а.с. 9).

При цьому позивач був ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови), а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис позивача. Крім того, він своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в банку та погодився з тим, що банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт (а.с. 9 зворот).

30.06.2011 року у зв'язку із змінами в договірній базі Банку ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку, за умовами якої погодився з тим, що вказана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг та погодився з вказаними Умовами та Тарифами.

Статтями 6 та частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

01 січня 2013 року Банком запроваджено нові тарифи для обслуговування карток «Універсальна», в зв'язку з чим позивачу була скасована комісія та встановлена нова ставка 2,5%. В цій частині позивач рішення Банку не оскаржує.

07 липня 2014 року Банком прийнято рішення про збільшення з 01 вересня 2014 року процентної ставки до 2,9% в зв'язку зі змінами ринкової ситуації в Україні, про що позивача було повідомлено.

Відповідно до п. 5.3 Умов, які були надані відповідачем до суду першої інстанції разом з заявою-анкетою позивача від 30 червня 2011 року, та були досліджені, банк має право здійснювати зміну тарифів за договором. Під Тарифами згідно п. 2 Умов розуміється розмір винагороди за послуги Банка, до якої відносяться й відсотки за користування кредитом.

Згідно із Законом від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», що набрав чинності 10 січня 2009 року Цивільний кодекс України доповнено статтею 1056-1, у якій встановлено заборону банку змінювати розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку та така умова договору є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Зі змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) за винятком випадків, встановлених законом.

Матеріалами справи підтверджується, що 07 липня 2014 року відповідачем в односторонньому порядку збільшений розмір процентної ставки з 01 вересня 2014 року, тобто після набрання чинності Закону від 12 грудня 2008 року № 661-VI, яким визнано нікчемною умову договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку.

Тобто, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року по справі № 6-89 цс 12.

Частинами 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Але, повідомлення боржника про зміну процентної ставки за кредитом, поведінка сторін після зміни процентної ставки мають враховуватись судом у сукупності, але визначальним при вирішенні питання щодо правомірності такої зміни у контексті Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI є саме дата рішення про зміну ставки банком - до 10 січня 2009 року.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене, на правову природу збільшення процентної ставки та прийшов до помилкового висновку, що дія ст. 1056-1 ЦК України не застосовується до кредитних договорів, які були укладені до набрання чинності Закону від 12 грудня 2008 року № 661-VI та не звернув увагу на дату прийняття рішення відповідачем про збільшення в односторонньому порядку процентної ставки, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

При цьому, висновки суду щодо відмови в задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним є обґрунтованими, що підтверджується вищезазначеним, тому рішення суду в цій частині є законним.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

В зв'язку з цим, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 365 грн. 40 коп. (243,60 грн. одна вимога немайнового характеру до суду першої інстанції + 121,80 грн. за подачу апеляційної скарги).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним збільшення процентної ставки за користування кредитом на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, а в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору рішення суду є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання незаконним збільшення процентної ставки за користування кредитом скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Визнати незаконним збільшення Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з 01 вересня 2014 року процентної ставки за кредитним договором від 18 лютого 2008 року.

В іншій частині зазначене рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь держави 365 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді