АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Волошиної В.М., Шкоріної О.І.

при секретарі: Луцькій Л.С.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення порядку користування квартирою.

Справа №754/3132/2015
№ апеляційного провадження:22-ц-796/9531/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 в розмірі ј частин квартири, згідно свідоцтва про право на житло, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської ради.Колишній чоловік ОСОБА_7, її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласником даної квартири по ј частини. На даний час у квартирі АДРЕСА_1 згідно довідки форми №3 зареєстровані вона, колишній чоловік, та сини, ОСОБА_5та ОСОБА_6

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Протягом останнього року після розлучення у неї та відповідача виникають конфлікти щодо користування квартирою та щодо плати за комунальні послуги. Діти перебувають на її утриманні, з відповідача відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва було стягнуто аліменти. Мирно вирішити питання не вдається, тому позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Дана квартира загальною площею 95,6 м2., складається з 3 житлових кімнат площею 57,5 м2, а саме: 21,8 м2, 20,4 кв.м., 15,3 м2; та інших приміщень, а саме: кухні площею 11,9 м2; вбиральні - 2.0 м2.; санвузла - 5,5 м2; передпокою 15,0 м2. Позивачці та дітям належить 3/4 частини квартири, що становить 43,12 м2. житлової площі (57,5/4) х 3 = 43,12 м2. В зв'язку з вищевикладеним позивачка просила суд виділити в натурі позивачці, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, а саме: виділити в натурі позивачці, ОСОБА_5, ОСОБА_6 житлові кімнати площею 21,8 м2, 20, 4 м2, у спільному користуванні залишити кухню площею 11,9 м2., вбиральню 2,0 м2, санвузла 5,5 м2, передпокою 15,0 м2.

В ході розгляду справи представник позивачки уточнила позовні вимоги.Просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, а саме: виділити в користування ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 житлові кімнати площею 21,8 м2, 20, 4 м2 та залишити у спільному користуванні кухню площею 11,9 м2, вбиральню 2,0 м2, санвузла 5,5 м2, передпокою 15,0 м2.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення порядку користування квартирою - відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом не були з'ясовані та не були встановлені всі обставини справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_7, проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за її відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідно до свідоцтв про народження (а.с.11) матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2, батьком є ОСОБА_7

Згідно наданої копи свідоцтва про право власності на житло від року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (а.с.7). та копії витягу про державну реєстрацію прав КП БТІ м. Києва № НОМЕР_1 від 08 червня 2011 року сторони по справі ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в рівних частинах є співвласниками квартири НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорту на квартиру НОМЕР_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 вказана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 57,5 м2, в тому числі 1-а кімната - 21,8 м2, 2-а кімната - 20,4 м2, 3-я кімната - 15,3 м2, кухні площею - 11,9 м2, вбиральні - 2,0 м2, санвузла - 5,5 м2, передпокою - 15,0 м2, також квартира обладнана балконом площею - 1,3 м2, лоджією площею 2,4 м2. Загальна площа квартири складає 95,6 м2.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано (а.с.12).

За змістом ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною 3 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, п що є у спільній сумісній власності, володіють і і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд:

продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є є в; приватні власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Згідно роз'яснень у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У ч. 2 ст. 176 СК України зазначено, що права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом.

Частинами 3, 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та .батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

В судовому засіданні Апеляційного суду м. Києва позивач ОСОБА_2 вказала, що неповнолітні діти та позивач ОСОБА_2 і відповідач, проживають у одній квартирі, неповнолітні діти користуються квартирою.

У відповідності до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 349 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Позивачем по справі не надано жодного належного та допустимого доказу щодо того, що місце проживання неповнолітніх дітей визначено з нею, а не з відповідачем або щодо вчинення відповідачем перешкод дітям користуватися квартирою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки, оскільки обставини, які б підтверджували те, що відповідач створює перешкоди позивачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від імені яких діє їх мати у користуванні власністю, нічим не підтверджені.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: