АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Шумейко О.І.
№ 22-ц/796/1540/2015 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати зрозгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивач в порядку спадкування набула право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в м. Києві, однак як співвласник квартири не може вільно володіти та користуватися такою, оскільки відповідач їй чинить в цьому перешкоди, відмовляє у доступі до квартири та не дає ключі.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення задоволено.

Вселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири АДРЕСА_2

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, в м. Києві.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 243,60 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року залишено без задоволення.

Не погодившись з даним рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Посилається на те, що судом ухвалено рішення за відсутності відповідача, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки доказам, внаслідок чого суд ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

Зазначає, що ОСОБА_3 не може бути вселена у спірну квартиру оскільки відсутня письмова згода інших співвласників даної квартири, також позивач не визначила порядок користування квартирою. Крім того вказує на те, що позивач постійно проживає за адресо: АДРЕСА_1

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники позивача в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 червня 2014 року позивач набула в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в м. Києві. Право власності позивача на частину квартири зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 червня 2014 року, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача законні та обґрунтовані.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає, що вінґрунтуєтьсяна матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, цих осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З довідки КП «Житлосервіс «Куренівка» від 30 липня 2014 року форми №3, вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 в м. Києві проживають та зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_1, які є власниками по 1/2 частини квартири.

Як вбачається з акту про відмову надати ключі від квартири АДРЕСА_2 в м. Києві від 15 липня 2014 року підписаний майстром дільниці ЖЕК №512 Оболонського району м. Києва Шуляк Л.О., дільничним інспектором Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві Домнін В.В. та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від надання ключів позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у здійсненні права користуватись та володіти спірною квартирою, зокрема, перешкоджає доступу до квартири, відмовляється надати дублікат ключів, у зв'язку з чим позивач вимушена була звертатися до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою з приводу неправомірних дій зі сторони ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 в м. Києві та її право власності не оспорено в установленому законом порядку, а тому позивач відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України має право використовувати помешкання для власного проживання та вимагати усунення перешкод в користуванні квартирою.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача як співвласник квартири АДРЕСА_2 в м. Києві порушене і воно відповідно до ст.391 ЦК України підлягає захисту шляхом вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не може бути вселена у спірну квартиру оскільки відсутня письмова згода інших співвласників даної квартири колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки для вселення співвласника у квартиру не потребує письмового дозволу інших співласників.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не визначила порядок користування жилим приміщенням, крім того має інше постійне місце проживання, а тому вона не має права проживати у спірній квартирі колегія суддів вважає безпідставними оскільки у відповідності до ст.33 Конституції України, позивач має право на вільний вибір місця свого проживання та відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України позивач має право використовувати спірне житлове приміщення для власного проживання

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: