АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/4855/14-ц Головуючий І інстанції Шевченко С.В.
Провадження №22ц/790/7629/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1грудня 2015 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Кіпенка І.С.,

суддів Кіся П.В., Пшеничної Л.В.,

за участі секретаря Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

26 травня 2014 року ПАТ ОСОБА_2 «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, просив звернути стягнення на предмет іпотеки не житлові приміщення, за адресою: м. Харків вул. Свистуна З-А, які належать ОСОБА_3 на праві власності.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 28 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 34/08-3, за яким останній було надано кредит в сумі 480 000 доларів США строком користування до 27 липня 2023 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань було укладено договір іпотеки нежитлових приміщень підвалу, належних ОСОБА_4, за адресою: м. Харків, вул. Свистуна. З-А.

З квітня 2009 року ОСОБА_4 свої кредитні зобов'язання не виконує.

У зв'язку з тим, що іпотечне майно, при визнанні банкрутом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, в межах ліквідаційної процедури було відчужене ОСОБА_6, який в подальшому продав вказане майно ОСОБА_3, позивач просив звернути стягнення на це майно в рахунок погашення кредитної заборгованості.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції заперечував проти заявлених вимог посилаючись на те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, у якої придбане спірне майно не може бути витребувано.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ ОСОБА_2 «Укргазбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.303 ПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, між ПАТ ОСОБА_2 «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 34/08-3 від 28 липня 2008 року, за яким останній було надано кредит в сумі 480 000 доларів США строком користування до 27 липня 2023 року.

З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань перед Банком між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки №26/08-3 від 28 липня 2008 року, відповідно до п.2 1 1 якого предметом іпотеки є нежитлові підвалу №8а, 9-:- 24 площею 190,0 кв. м, 1-го поверху №7-:- 23 площею 278,0 кв. м в літ. А-3, загальною площею 468,0 кв. м. розташовані за адресою: місто Харків, вул. Свистуна, 3А.

Відомості про іпотеку внесенні нотаріусом до Державного реєстру іпотек, на відчуження предмету іпотеки накладено заборону, що підтверджено наданими у справу витягами з відповідних реєстрів.

Вказані нежитлові приміщенні підвалу, що є предметом іпотеки, придбані ОСОБА_4 за рахунок коштів, які отримані нею за кредитним договором.

Пунктами 3.1.5, 3.1.6 Договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору. За рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки, банк має право одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд, переважно перед іншими кредиторами.

З квітня 2009 року ОСОБА_4 свої кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 січня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_7 на користь банку 745 846,63 дол. США та пеню у розмірі 1 960 817,74 грн. , судові витрати у сумі 3 219 грн.

В період чинності зазначеного рішення спірні нежитлові приміщення було двічі відчужено: вперше ліквідатором ОСОБА_5 на підставі Постанови Господарського суду Харківської області про визнання боржника ОСОБА_4 банкрутом від 02 червня 2011 року по справі №5023/2951/11 громадянину ОСОБА_8, який в свою чергу продав вказане майно ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, виходив із того, що іпотека припинилися у зв'язку із банкрутством та відкриттям ліквідаційної процедури щодо ОСОБА_4

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що при відчуженні майна отримання згоди на його продаж від будь-кого, крім ліквідатора, не було потрібним.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов до нього з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції до спірних правовідносин застосовано норму Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Закон України «Про іпотеку», які є спеціальними законами щодо спірних правовідносин.

Пунктом 2 розділу 6 прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» визначено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки при банкрутстві врегульовано ч. 2 ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином застосуванню до спірних правовідносин підлягають саме норми Закону України «Про іпотеку» і такі висновки узгоджуються з роз'ясненнями, що дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 15 «Про судову практику в справах про банкрутство».

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави припинення іпотеки, а саме: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відповідно до ст. ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч. 1,2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що спірне майно було предметом договору іпотеки, який ніким не оспорений і не визнаний недійсним, а банк, як іпотекодержатель, згоди на його відчуження не давав.

При цьому висновки суду першої інстанцій щодо припинення застави та іпотеки у зв'язку із банкрутством та відкриттям ліквідаційної процедури ОСОБА_4 не узгоджуються з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Суд не звернув уваги на те, що обмежень для іпотекодержателя для звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки до майнового поручителя немає, оскільки він не є конкурсним кредитором, тобто кредитором за вимогами до боржника, які виникли до порушення банкрутства, і які не забезпечені заставою. Лише після порушення справи про банкрутство можна звернутися із позовом про звернення стягнення на іпотеку. До того ж це не грошова вимога.

Вимоги, які може заявити кредитор у межах строку, передбаченого за ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зазначені в ч. 9 ст. 11 цього Закону. Зокрема, вимоги, які забезпечені заставою, не можуть заявлятися, а лише в тій частині, що не забезпечені заставою. Отже, діючи в межах цього Закону, іпотекодержатель здійснює лише задоволення вимог, які не забезпечені вартістю застави.

В частині вимог, які забезпечені іпотекою, іпотекодержатель не є конкурсним кредитором, а є поточним (за вимогами, які виникли після порушення справи про банкрутство). Тому його вимоги до боржника не можуть погашатися (припинятися) на підставі ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За таких обставин посилання суду першої інстанцій на Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у даному випадку вбачаються безпідставними та необґрунтованими.

Спірне майно, що перебувало в іпотеці, було відчужено в період банкрутства, але Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11 квітня 2012року, провадження у справі №5023/2951/11 про визнання боржника ОСОБА_4 банкрутом, - припинено, оскільки боржником не доведено безспірності вимог кредиторів боржника. Отже, судовий акт, який був підставою для реалізації майна боржника, скасований. Отже, відсутні і правові підстави для відчуження даного майна, оскільки зі скасуванням судового рішення втрачають силу ті наслідки, які з нього випливають.

Статтею 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що майно банкрута, що є предметом застави використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя. Тобто навіть при банкрутстві іпотечне майно мало йти на погашення кредитних зобов'язань, які воно забезпечувало, на що суд уваги не звернув.

З врахуванням наведеного висновки суду першої інстанцій щодо припинення іпотеки у зв'язку із банкрутством ОСОБА_4 не обґрунтовані та не узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Крім того, згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки виключно на підставі згоди іпотекодержателя. Аналогічна норма міститься у ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та у ч. 2 ст. 586 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Судом встановлено, що ПАТ ОСОБА_2 «Укргазбанк» як іпотекодержатель спірного нерухомого майна згоди на укладення договорів купівлі-продажу не надавав. Отже, вказані договори укладалися без участі позивача, чим порушені права та охоронювані законом інтереси банку, як іпотекодержателя спірного майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 3.3.6 договору іпотеки іпотекодавець не має права розпоряджатися заставленим майном без згоди заставодержателя. (а.с.12)

Усупереч вказаним положенням закону та договору іпотеки ОСОБА_4 відчужила майно, яке перебувало в заставі (іпотеці) банку, та обтяження якого, на час відчуження, було зареєстровано відповідно до закону в реєстрі обтяжень, не повідомивши про це заставодержателя (іпотекодержателя) та не отримавши його згоди.

Закон прямо покладає на заставодавця (іпотекодавця) обов'язок отримати згоду заставодержателя на відчуження обтяженого майна; цей обов'язок презюмується і йому кореспондує право заставодержателя на захист шляхом визнання правочину недійсним у разі відчуження майна без його згоди.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно положень ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

За викладених обставин колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвалу №8а. 9-: -24 площею 190,0 кв. м. 1-го поверху №7-:-23 площею 278,0 кв. м в літ. А-3 загальною площею 468.0 кв. м. які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Свистуна (вул. Північна, назва не чинна) буд. №3-А, які належать ОСОБА_3, на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_9 16 серпня 2013 року за реєстровим №1229.

Реалізацію предмету іпотеки необхідно здійснити шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, па підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної скарги ПАТ ОСОБА_2 «Укргазбанк» сплатило судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. та 267 грн. 96 коп. за подання апеляційної скарги, загальний розмір судових витрат 511грн.56коп., який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ ОСОБА_2 «Укргазбанк».

Керуючись ст. ст. 303, 307, ч. 1 п. 3,4 ст. 309, ст. 313, 314 ч. 2, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія ,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту :

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Укргазбанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору №34/08-3 від 28.07.2008 року Позичальника ОСОБА_4 у розмірі 745 846,03 дол. США та 1 982 565,97 грн.. яка складається

з суми поточної заборгованості по кредиту у сумі 362 051.00 дол. США,

простроченої заборгованості по кредиту у сумі 117 947.14 дол. США,

простроченої заборгованості по процентах у сумі 258 790,42 дол. США,

поточної заборгованості по процентах у сумі 7 057.47 дол. США,

пені за прострочку погашення процентів та кредиту у загальній сумі 1 982 565.97 грн. на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АК «Укргазбанк», звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвалу №8а. 9-: -24 площею 190,0 кв. м. 1-го поверху №7-:-23 площею 278,0 кв. м в літ. А-3 загальною площею 468.0 кв. м. які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Свистуна (вул. Північна, назва нечинна ) буд. №3-А, які належать ОСОБА_3, на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_9 16 серпня 2013 року за реєстровим №1229.

Реалізацію предмету іпотеки здійснити шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, па підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_3 ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» понесені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 511грн.56 коп.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Кіпенко І.С.,

Судді: Кісь П.В.,

ОСОБА_10,