Справа № 182/6586/14-ц
Провадження № 2/0182/629/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.06.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства „Видавничий центр Нікопольської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до КП „Видавничий центр Нікопольської міської ради, ОСОБА_2, яким остаточно просив суд визнати всі договори, які він укладав з КП „Видавничий центр за період з 28 грудня 2012 року по 28 листопада 2013 року, а саме: трудову угоду від 28 грудня 2012 року, трудову угоду № 9 від 31 січня 2013 року, трудову угоду № 12 від 28 лютого 2013 року, договір про надання послуг № 31 від 29 березня 2013 року, договір про надання послуг № 36 від 30 квітня 2013 року, договір про надання послуг № 44/4 від 30 травня 2013 року, договір про надання послуг № 54 від 27 червня 2013 року, договір про надання послуг № 70 від 31 липня 2013 року, договір про надання послуг № 75-1 від 30 серпня 2013 року, договір про надання послуг № 78 від 30 вересня 2013 року, договір про надання послуг № 92 від 31 жовтня 2013 року, договір про надання послуг № 98 від 28 листопада 2013 року, - трудовими договорами. Стягнути з КП „Видавничий центр та його директора ОСОБА_2 на його користь суму 126 761,96 грн., яка складається з суми не сплаченої йому при закінченні кожного строку договору згідно із ст. 116 КЗпП України та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 01 червня 2013 року по 01 червня 2015 року відповідно до ст. 117 КЗпП України. Витребувати у КП „Видавничий центр правоустановчі документи КП „Нікопольська друкарня, акт прийому-передачі майна з балансу КП „Нікопольська друкарня на баланс КП „Видавничий центр, акт комісії про перевірку майна та грошових коштів КП „Видавничий центр при зміні керівника за 2 півріччя 2014 року та перелік майна, яке знаходиться на балансі КП „Видавничий центр.

У судовому засіданні 10 червня 2015 року позивач показав, що він не має вимог до Нікопольської міської ради в особі її виконавчого комітету та просив виключити її з числа відповідачів.

Свої вимоги мотивував тим, що з 28 грудня 2012 року по 28 лютого 2013 року він щомісяця укладав з КП „Видавничий центр трудову угоду на виконання функцій нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00, з оплатою 625 грн., а з 30 квітня 2013 року по 28 листопада 2013 року між позивачем та КП „Видавничий центр щомісяця укладався договір про надання послуг нічного сторожу позмінно з 17.00 до 08.00. Вартість послуг складала 625 грн. та фіксувалась в акті виконаних робіт.

Починаючи з травня 2013 року по закінченню строку дії договору про надання послуг КП „Видавничий центр не проводив повний розрахунок за виконані роботи, та станом на 31 грудня 2013 року загальна сума заборгованості КП „Видавничий центр перед позивачем складає 4 502,84 грн.

Позивач вважає, що він фактично перебував з КП „Видавничий центр у трудових відносинах, де працював за сумісництвом та виконував роботу сторожа за строковими трудовими договорами, виходив на роботу відповідно до встановленого на підприємстві графіку черговості, виконував правила внутрішнього трудового розпорядку, проходив інструктажі та отримував заробітну плату через касу підприємства кожного місяця.

Тому, ОСОБА_1 просив суд задовольнити його позовні вимоги та відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України стягнути з відповідачів не сплачену йому суму при закінченні кожного строку договору та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 01 червня 2013 року по 01 червня 2015 року.

Позивач вважає, що директор КП „Видавничий центр ОСОБА_2 також повинен відповідати перед ним, оскільки відповідно до умов трудового контракту, який був з ним укладений, він повинен здійснювати контроль за своєчасну виплату працівникам забортної плати.

Документи, які ОСОБА_1 просив витребувати у відповідача, йому необхідні для подальшого виконання рішення суду в частині стягнення з КП „Видавничий центр на його користь суми 126 761,96 грн.

Відповідач КП „Видавничий центр позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та суду показав, що дійсно між позивачем та КП „Видавничий центр укладалися договори про надання послуг та за надані послуги замовник сплачував виконавцю кошті з каси підприємства. Оскільки з травня 2013 року зменшився обєм надходження грошових коштів до каси підприємства за виконані послуги та несвоєчасність їх сплати, перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 4 502,84 грн., яка до теперішнього часу йому не виплачена.

Відповідач вважає, що позивач не перебував з КП „Видавничий центр у трудових відносинах, а правовідносини між КП „Видавничий центр та ОСОБА_1 носили цивільно-правовий характер. Позивач не приймався на роботу до підприємства та його трудова книжка не перебувала у КП „Видавничий центр. У відношенні ОСОБА_1 підприємством не видавалось будь-яких наказів з кадрових питань. Також, ОСОБА_1 не підпорядкувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, а виконував свою роботу на підставі договору про надання послуг. Його вихід на роботу не відображався у табелі виходу на роботу, а оплата за надані послуги йому проводилася через касу підприємства за видатковим касовим ордером на підставі актів виконаних робіт. Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позивача, як платника податку, та відповідні відрахування здійснювалися з нарахованих сум оплати за договорами цивільно-правового характеру.

Тому просив суд в позові ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 також вважає, що позовні вимоги до нього, як керівника підприємства, предявлені безпідставно, оскільки він працює на посаді директора КП „Видавничий центр з 14 липня 2014 року та будь-яких договорів з ОСОБА_1 не укладав. Він дійсно видавав позивачу довідки про заборгованість по заробітній платі, в яких помилково, зі слів самого ОСОБА_1, вказав, що він працював на даному підприємстві за трудовим договором. Просив суд в позові відмовити.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що за період з 28 грудня 2012 року по 28 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та КП „Видавничий центр укладалися наступні договори строком на один місяць:

· з 28 грудня 2012 року по 28 лютого 2013 року - трудові угоди на виконання функцій нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00, з оплатою 625 грн. (а.с.37-39);

· з 30 квітня 2013 року по 28 листопада 2013 року - договори про надання послуг нічного

·

сторожа позмінно з 17.00 до 08.00. Вартість послуг складала 625 грн. та фіксувалась в акті виконаних робіт (а.с.112-119).

З 01 січня 2014 року з ОСОБА_1 договір про надання послуг не переукладався.

На час закінчення строку дії договору про надання послуг з ОСОБА_1 КП „Видавничий центр не виплатило йому вартість послуг на загальну суму 4 502,84 грн., що підтверджується довідкою КП „Видавничий центр № 96 від 08 липня 2014 року (а.с.93) та не спростовується відповідачами.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями як позивача, так і представника КП „Видавничий центр, на виконання договорів про надання послуг між сторонами за договором щомісячно складалися акти виконаних робіт, на підставі яких КП „Видавничий центр проводило ОСОБА_1 оплату за надані послуги через касу підприємства по видатковому касовому ордеру (а.с.107-110,144-152).

Суд вважає, що між ОСОБА_1 та КП „Видавничий центр не було укладено трудовій договір, оскільки відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В судовому засіданні представник відповідача КП „Видавничий центр посилався на те, що між ОСОБА_1 та КП „Видавничий центр було укладено не трудовий договір, а саме цивільно-правовий договір - договір про надання послуг.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином та організацією на виконання першим конкретної роботи, предметом якого є надання певного результату праці, але при цьому виді договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За договором про надання послуг, укладеним відповідно до вимог глави 63 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На осіб, які виконують роботи (надають послуги) на підставі цивільно-правових договорів, не поширюються норми трудового законодавства в частині порядку прийняття на роботу, підстав для звільнення, установлення робочого часу, дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, оплати та охорони праці, гарантій і компенсацій, обмеженої та повної матеріальної відповідальності працівника, накладення дисциплінарних стягнень тощо.

За договором про надання послуг оплачується не процес праці, а конкретна послуга, яка споживається у процесі її особистого надання виконавцем. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас відповідно до п. „а ч. 3 ст. 56 Закону України „Про пенсійне забезпечення робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від надання послуг є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є надання послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності та отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою діяльність повязану з наданням послуги.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 не приймався на роботу до КП „Видавничий центр, йому не розяснювалися його права і обовязки та він не інформувався під розписку про умови праці, наявності на робочому місці, де він буде працювати, щодо нього не проводився облік робочого часу та йому не надавалася щорічна відпустка відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Крім того, за трудовим договором працівник має виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працює, дотримуватися трудової дисципліни (ст.ст. 139-152 КЗпП України), на роботодавця покладається низка обовязків щодо працівника, які підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору, а за договором про надання послуг виконавець зобовязується надати послуги особисто, а у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.ст. 902-903 ЦК України). При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 ЦК України).

Судом були оглянути наступні докази:

· графіки відпусток за період з грудня 2012 по січень 2014 роки - ОСОБА_1 у графіках не значиться (а.с.155,156);

· податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку: за 1 квартал 2013 року, 2 квартал 2013 року, 3 квартал 2013 року, 4 квартал 2013 року - форми № 1ДФ - з урахуванням осіб, що працювали за ці вільно-правовими договорами (а.с.183-187);

· табелі обліку робочого часу за період з грудня 2012 року по грудень 2013 року - робочий час ОСОБА_1 не обліковувався (а.с.131-143);

· журнал обліку проведення інструктажу на робочому місці по охороні праці на підприємстві за період з листопада 2012 року по грудень 2013 рік - інструктаж з ОСОБА_1 не проводився (а.с.163-165);

· книга обліку руху трудових книжок за період з грудня 2012 по січень 2014 роки трудова книжка ОСОБА_1 не обліковувалась на КП „Видавничий центр (а.с.158-162).

Під час судового засідання були оглянути журнали обліку наказів з кадрових питань у період з жовтня 2012 року по 01 січня 2014 року, якими не підтверджено видання КП „Видавничий центр будь-яких наказів з кадрових питань у відношенні ОСОБА_1. Тобто, наданими доказами підтверджено відсутність ознак трудових відносин між позивачем та КП „Видавничий центр, а саме наявна відсутність будь-яких дій, передбачених для оформлення трудового договору з позивачем у відповідності до вимог ст. 24 КЗпП України.

Також, у судовому засіданні позивач показав, що його трудова книжка знаходилась за основним місцем його праці - КП „Муніципальна гвардія Нікопольської міської ради.

Крім того, наданою управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області на виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року довідкою № 7766/08/08 від 08 червня 2015 року підтверджено, що за застраховану особу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) за період з січня по грудень включно 2013 року КП „Видавничий центр здійснювало за нього відрахування з нарахованих сум оплати за договорами цивільно-правового характеру, що свідчить про відсутність трудових відносин між ОСОБА_1 та КП „Видавничий центр (а.с.166-168).

Таким чином, суд приходить висновку, що між позивачем та відповідачем КП „Видавничий центр фактично існували цивільно-правові відносини, повязані з укладанням між сторонами договору про надання послуг, характерні ознаки якого були: відсутність результату майнового характеру; невіддільність від одержувача; синхронність надання та отримання; неможливість зберегти; споживаність послуги під час її надання. Отже, на дані відносини норми трудового законодавства не розповсюджуються. Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах з КП „Видавничий центр, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі вимог ст.ст.116,117 КЗпП України не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

З цих самих підстав суд находить необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 щодо покладення матеріальної відповідальності на посадову особу - керівника КП „Видавничий центр ОСОБА_2

До того ж, нормами трудового законодавства (ст. 237 КЗпП України) не передбачена матеріальна відповідальність службової особи за несвоєчасну виплату працівнику в день звільнення всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації.

В той же час, позивач не звертався до суду з вимоги щодо неналежного виконання КП „Видавничий центр зобовязання за договором.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині витребування у КП „Видавничий центр правоустановчих документів КП „Нікопольська друкарня, акту прийому-передачі майна з балансу КП „Нікопольська друкарня на баланс КП „Видавничий центр, акту комісії про перевірку майна та грошових коштів КП „Видавничий центр при зміни керівника за 2 півріччя 2014 року та переліку майна, яке знаходиться на балансі КП „Видавничий центр, з наступних підстав.

Під час судового засідання позивач показав, що витребування зазначених документів йому необхідно для подальшого виконання рішення суду по даній справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ч. 2 ЦК України визначений вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обовязку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, нормою даної статті не передбачений такій спосіб захисту цивільних прав, як витребування певних документів для виконання рішення суду в майбутньому.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,57,60,88,209,212,214-218,224-226 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства „Видавничий центр Нікопольської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з моменту проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_5