Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Хилевича С.В., Собіни І.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Острозького районного суду від 24 лютого 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Острозького районного суду від 24 лютого 2015 р. позов ОСОБА_1 задоволено : стягнуто з державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 101 094 грн.

В поданій на рішення апеляційній скарзі Державна казначейська служба України вважає його незаконним, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та ухваленим з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що суд обмежився посиланнями на спричинення позивачу моральних страждань, порушення його нормальних життєвих зв»язків, докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя, приниження репутації його та членів його сім»ї, однак, не обгрунтував жодного факту щодо цього. Висновки суду щодо сформованої негативної поведінки суспільства у зв»язку з порушенням проти позивача кримінальної справи також нічим не підтверджені, як і висновок суду про те, що внаслідок цього, позивач не міг працевлаштуватися. Копія трудової книжки свідчить лише про відсутність у нього роботи у певний період. Позивачем не надано жодного доказу на обґрунтування завданої йому моральної шкоди. Також, резолютивна частина рішення не відповідає вимогам закону, є неконкретною, суперечливою та унеможливлює виконання судового рішення, оскільки йдеться про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України й одночасно - про списання коштів з Державної казначейської служби України, яка будь-якого відношення до завданої позивачу шкоди, не має, є юридичною особою, має самостійний рахунок. За наведених обставин просили рішення скасувати, ухвалити нове, яким ОСОБА_1 відмовити у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів

_____________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. - Поліщук Т.М.

Провадження № 22ц/787/ 668/2015 Доповідач - Оніпко О.В.

апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що слідчий з особливо важливих справ прокуратури Хмельницької області Шпартак В.І. 23 квітня 2004 р. у справі № 29/2206 постановив притягнути ОСОБА_1, як обвинуваченого, пред»явивши йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 27,212 ч. 3, 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України. ( а.с. 125-126).

Постановою від 26.04.2004 р. оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_1 ( а.с. 133-140).

Постановами сідчого з особливо важливих справ прокуратури Хмельницької області Шпартака В.І. від 31.01.2005 р. порушено кримінальну справу стосовно : ОСОБА_3, ОСОБА_4 та, зокрема, ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3ст. 212, ч.2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України ( в редакції 2001 року), кримінальну справу об»єднано зі справою 29/2206 та притягнуто ОСОБА_1 як обвинуваченого в даній укримінальній справі, пред»явивши йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених вказаними статтями КК Ураїни ( а.с. 6-35).

29 листопада 2007 р. ОСОБА_1 було затримано, пред»явлено обвинувачення, роз»яснено його суть, вручено копії постанов від 23.04.2004 р. та від 31.01.2005 р. та допитано, а постановою Хмельницького міськрайонного суду від 29.11.2007 р. обрано ОСОБА_1 міру запобіжного заходу у вигляді взяття під варту ( а.с. 35, а.с. 126, 127, 170 -174).

Постановою слідчого Шпартака В.І. від 17 грудня 2007р. ОСОБА_1 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на заставу майна та внесених на депозитний рахунок коштів у сумі 20000 грн. ( а.с. 175) .

Постановою Острозького районного суду від 14.04.2008 р. справу направлено Острозькому міжрайонному прокурору для організації додаткового розслідування.

26.12.2011 р. прокуратурою Рівненської області винесено постанову про закриття кримінальної справи № 29/2206, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_1 захід - заставу - скасовано ( а.с. 36-85).

12.12.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у період з 31.01.2005 р. по 26.12.2011 р. ( 83 календарних місяці) у розмірі 101 094 грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ( Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду"), ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 зазначеного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 вказаного Закону, відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Статтею 4 цього ж Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

Пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року, № 4 передбачено, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Рішенням Конституційного Суду Ураїни від 27 жовтня 1999 року № 9-рп/99 у справі № 1-15/99 встановлено, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення

особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, прийняття слідчим 31.01.2005 р. постанови про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_1, не є безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди саме з цієї дати, оскільки відшкодування моральної шкоди за вимогами вказаного Закону провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як встановлено колегією суддів та стверджується доказами, що є у матеріалах справи, позивачем не наведено суду, які саме його права як громадянина, були обмежені та у чому саме полягала заподіяна йому відповідачем моральна шкода, з моменту винесення постанови 31.01.2005 р. та в порядку вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, не надано доказів в обґрунтування зазначених обставин.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що починаючи з 28.11.2007 року, тобто, з моменту вчинення органами прокуратури процесуальних дій, що обмежили права ОСОБА_1 внаслідок перебування останнього під слідством, йому була завдана моральна шкода, яка виразилася у моральних стражданнях у зв»язку з його затриманням, пред»явленням обвинувачення, врученням постанов та обранням запобіжного заходу - триманням під вартою, а згодом - зміні запобіжного заходу на заставу та які тривали весь час перебування позивача під слідством до винесення постанови 26.12.2011 року.

Отже, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позову ОСОБА_1, оскільки з врахуванням встановлених обставин та вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", період, за який позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода, становить 59 місяців ( з 28.11.2007р. по 26.12.2011р.) і до стягнення на його користь , виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (1218 грн.) на час ухвалення рішення суду, підлягає моральна шкода у розмірі 71 862 грн. (59 х1218).

Також, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про ненадання позивачем суду доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок його вимушеного звільнення з роботи та неможливість подальшого працевлаштування через перебування під слідством, оскільки виписка з трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з роботи 01.08.2011 р. за ст. 38 КзпП України та наступне його працевлаштування 20.05.2013 р. , таким доказом не є.

Разом з тим, враховуючи вищенаведене, зазначена обставина не впливає на визначення розміру моральної шкоди у відповідності до вимог ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду".

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність рішення суду в частині задоволення позовних вимог до Державної казначейської служби України .

Як вбачається з рішення, суд стягнув кошти безпосередньо з Державного бюджету України, а не з державної казначейської служби, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України "Про Державний бюджет України".

Згідно з Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232, Державне казначейство України є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів.

Пунктом 1.3 Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 2 лютого 2007 року № 28 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 лютого 2007 року за № 149/13416, передбачено, що виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету.

Аналогічне міститься й у п. 1. 3 Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 4 лютого 2008 року № 39 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 лютого 2008 року за № 110/14801, чинного з 20 лютого 2008 року.

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України.

У зв»язку з наведеним та керуючись ст.ст. 303, 307, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Острозького районного суду від 24 лютого 2015 р. - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у розмірі 101 094 грн. - задовольнити частково : стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 71 862 грн. (сімдесят одну тисячу вісімсот шістдесят дві) грн., в решті в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий

Судді :