Провадження № 2/263/3273/2015
12 жовтня 2015 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Григорьєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків,
Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2002 року по 17.01.2013 року. Від шлюбу 20.12.2007 року народилась дочка ОСОБА_3, яка проживає з позивачем. Відповідач ОСОБА_2 з дочкою не спілкується, матеріальної допомоги не надає, не бере участі у її вихованні. У звязку з тим, що на теперішній час на території Донецької області триває антитерористична операція, яка супроводжується бойовими діями, може виникнути потреба у тимчасовому виїзді за межі України з метою збереження життя дитини та уникнення будь-яких загроз її здоровю. Також позивач позбавлена можливості виїхати до міста Донецьку та за кордон відвідати своїх родичів, оскільки відповідач не надає згоду на такий виїзд дитини. У звязку з цим позивач просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України малолітньої дочки ОСОБА_3 без згоди батька.
Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився, оскільки повідомити його про час розгляду справи належним чином не виявилося можливим. Згідно з записом на повістці про виклик до суду завідувача гуртожитку № 1 Приазовського державного технічного університету ОСОБА_4 від 02.10.2015 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає.
Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутність сторін, заочно, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК Україниу звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 02.11.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії 1-НО № 174450, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського РУЮ м. Донецька02.11.2002 року, актовий запис № 679. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Мельник».
Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО № 157041, виданого 28 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського РУЮ у м. Донецьку, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Київського районного суду міста Донецька від 17 січня 2013 року № 2/257/291/2013 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 28.01.2013 року.

Відповідно до довідки від 05.11.2014 року № 000710, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, перемістилися з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно з ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї.

Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Судом встановлено, що батько дитини не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон без вагомих причин.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

У відповідності з п. 2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі предявлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу Українидитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обовязками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини.

Будь-яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітньої дитини сторін судом не встановлено.

У звязку із задоволенням позовних вимог судові витрати у справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 243,60 гривень, сплата якого була відстрочена до прийняття рішення по суті, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 33, 64 Конституції України, ст. 313 Цивільного Кодексу України, ст. 4 п. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.ст. 7, 154, 155 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків задовольнити.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, до досягнення дитиною шістнадцяти років.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана в перебігу десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Томілін