Справа №2-858/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та визначення порядку користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача та просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та усунути перешкоди щодо користування приватним будинком, шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зазначеною адресою.

Виселити ОСОБА_2 з будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від якого вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зазначив, що ним до моменту укладення шлюбу з відповідачем був придбаний житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Під час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_1 зареєстрував у вказаному будинку відповідача ОСОБА_2, та їх неповнолітнього сина ОСОБА_3.

Однак, 02.08.2013 року шлюб між ними було розірвано.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3, втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що шлюб між сторонами розірвано, ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 не є власниками спірного будинку, у зв'язку з чим вони не мають правових підстав на користування приватним будинком та підлягають виселенню і зняттю з реєстраційного обліку.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою в якій просила визнати за нею та неповнолітнім ОСОБА_3 право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та встановити порядок користування зазначеним будинком.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та неповнолітній син сторін ОСОБА_3, були вселені та зареєстровані у житловий будинок по АДРЕСА_1, як члени сім'ї власника житла, тобто як дружина та син позивача за первісним позовом ОСОБА_1

Зазначила, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням та на підставі ст. 405 ЦК України вони, як члени сім'ї власника, мають право на користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, вважає, що вона та неповнолітній ОСОБА_3, набули право користування спірним житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим просила зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимог свого довірителя підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 заперечувала та просила у їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, в судовому засіданні проти задоволення первісного позову ОСОБА_1 заперечувала у повному обсязі та просила в ньому відмовити. Зустрічні позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду письмові пояснення в яких просила відмовити задоволенні первісним позовних вимог ОСОБА_1 та справу слухати без участі її представника.

Суд, вислухавши думку представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, врахувавши письмові пояснення Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 20.11.1996 року.

21.08.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва.

Від вказаного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02.08.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З довідки форми №3 від 25.12.2013 року виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурний підрозділ Центр обслуговування споживачів №2 за №142, вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстровано три особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та усунути йому перешкоди у користуванні приватним будинком, шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зазначеною адресою, а також виселити їх.

Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що у зв'язку з припиненням між ним та ОСОБА_2 шлюбних відносин, а також у зв'язку з тим, що вона та неповнолітній ОСОБА_3 не є власниками спірного будинку, не мають правових підстав на користування приватним будинком та підлягають виселенню і зняттю з реєстраційного обліку.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та непвонолітній син сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, були зареєстровані у спірному будинку за згодою його власника ОСОБА_1, проти чого не заперечувала у судовому засіданні його представник.

Крім того, встановлено, що після припинення сімейних стосунків ОСОБА_1 з ОСОБА_2, остання та неповнолітній син сторін ОСОБА_3, 2000 р.н., продовжують проживати у будинку як колишні члени сім'ї власника - ОСОБА_1, договір найму з ними не укладався.

Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться і в частині 1 статті 405 ЦК України. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безвідплатне користування житлом до цих стосунків застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України.

Згідно зі ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням.

Підстави і порядок позбавлення членів сім'ї власника права користування житлами визначені в статті 157 ЖК України, якою встановлено, що члени сім'ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених частиною 1 статті 116 цього Кодексу. Виселення здійснюється в судовому порядку без надання іншого житла.

За змістом статті 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином сторін ОСОБА_3, 2000 р.н., постійно проживає в спірному житловому будинку, як колишній члени сім'ї його власника і з його згоди, порушення нею умов проживання у будинку і користування ним, передбачених статтею 116 ЖК України, судом не встановлено, і на цих підставах позов не заявлений.

Суд вважає, що позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не навів переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком та виселення її разом з непвонолітнім сином зі спірного будинку.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він є власником будинку, а отже, має охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, саме по собі не може бути підставою для виселення ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3, які там правомірно проживають, оскільки їх право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом, що передбачено ч. 3 ст. 9 ЖК України.

Суд вважає, що виселення ОСОБА_2 з неповнолітнім сином сторін ОСОБА_3 із спірної квартири порушить її права, гарантовані ст.8 Конвенцією про захист прав людини і основних свобод та ст.47 Конституцією України.

На підстав викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 то вони також не підлягають задоволенню.

Позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом просила визнати за нею та неповнолітнім ОСОБА_3 право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 та встановити порядок користування ним, на що слід зазначити наступне.

Гарантуючи захист права власності, чинне законодавство надає лише власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 20.11.1996 року.

Аналіз змісту вказаних вище правових норм свідчить про те, що чинним законодавством не передбачено право колишнього члена сім'ї власника будинку (квартири) визнавати за собою право користування цим будинком, а лише захищає його право на житло.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання права користування житловим будинком.

З урахуванням вказаних вимог закону, суд приходить до висновку про неможливість і визначення між сторонами порядку користування будинком по АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не є співвласником будинку та не має частку в ньому, яка могла б бути надана їй у володіння та користування. В даному випадку обмежуються права, як власника ОСОБА_1, передбачені ст.ст. 317, 319 ЦК України, а тому встановлення порядку користування житловим будинком не виявляється можливим.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 116, 150, 156, 157 ЖК РСР України, ст.ст. 10, 57-58, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя