Справа № 351/2332/14-ц
Провадження № 22-ц/779/627/2015
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: державного виконавця Маковійчука І.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль та звільнення його з під арешту та заборони його відчуження, скасування постанови про розшук автомобіля,- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 26 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зазначеним позовом, вказавши, що 13.07.2012 року між ним та ОСОБА_3 на підставі усної домовленості укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110,2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. За придбаний автомобіль він оплатив відповідачу 40 000 грн., що підтверджується розпискою, після чого останній передав йому автомобіль, ключі та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу. В зв'язку із недостатністю коштів для оформлення договору купівлі-продажу автомобіля, ОСОБА_3 видав на ім'я позивача нотаріально посвідчену довіреність. Однак, в зв'язку із борговими зобов'язаннями відповідача, спірний автомобіль ВДВС Снятинського РУЮ оголошено в розшук , а 11.11.2014 року було описано та арештовано. Посилаючись на правомірність набуття власності на автомобіль та незаконність дій державної виконавчої служби просив задовольнити позов.

Рішенням Снятинського районного суду від 26.01.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, вважаючи, що судом не повно з'ясовані дійсні обставини, що мають значення для справи, не надано належної оцінки доказів, не правильно застосовані норми матеріального права, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Вказує, що на момент вчинення усної угоди про продаж автомобіля, він не перебував під будь-яким обтяженням, а воля сторін була направлена на укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу і сторонами виконані всі істотні умови угоди. Позивач із незалежних від нього обставин не в змозі нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідач без поважних причин ухиляється вчинити ці дії. Судом не взято до уваги положення ст.328 ЦК України та обставини справи, які вказують про вчинення сторонами дій, які засвідчують про фактичне укладення ними договору купівлі-продажу автомобіля.

Так, порушення позивачем ст.34 ЗУ «Про дорожній рух» і Порядку державної реєстрації (переєстрації) зняття з обліку автомобілів. автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабміну 07.09.1998 року не може розцінюватись як порушення, яке вплинуло на законність підстав набуття права власності на автомобіль.

Крім того, судом не вірно застосовані норми матеріального права, оскільки правовідносини у сфері договірних зобов'язань, а саме порядок укладення договору купівлі-продажу регулюються нормами цивільного законодавства України.

Суд не врахував ні письмові докази, ні пояснення свідків, які свідчать про факт вчинення між сторонами саме договору купівлі-продажу автомобіля та не звернув увагу на роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у постанові від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» відповідно до п.3 якої недодержання передбаченої законом простої письмової форми угоди не тягне за собою визнання її із цих підстав недійсною і правову позицію в постанові ВСУ № 6-17570 від 16.02.2011 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» щодо визнання договору дійсним у випадку недодержання нотаріального посвідчення.

Автомобіль був придбаний до постановлення рішення про стягнення боргу з відповідача, а тому зазначену угоду про купівлю-продаж транспортного засобу немає підстав вважати такою, що укладена з метою уникнення сплати боргу відповідачем.

За наведених доводів просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апелянт та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибули. Хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, доказів неможливості прибуття до суду не надали. Тому апеляційну скаргу слід розглянути у їхній відсутності по наявних у справі наданих сторонами доказах.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення державного виконавця, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль не був знятий з обліку та зареєстрований за новим власником відповідно до вимог законодавства, оскільки відповідно до вимог ст.656 ч.5 ЦК України такий договір є особливим.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії від 22.02.2005 року автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110,2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 2005 р.в. зареєстрований за ОСОБА_3 (а. с. 6).

Встановлено, що 13 .07.2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу посвідчено довіреність ОСОБА_3, якою він уповноважив ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 експлуатувати та здійснювати представництво його інтересів, пов'язаних з експлуатацією та розпорядженням цього транспортного засобу (а.с.5).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на правомірність набуття ним власності на спірний автомобіль, доказом чого вважав вищезазначену довіреність та відповідну розписку ОСОБА_3 від 13.07.2012 року, якою підтверджено продаж ним транспортного засобу позивачу за 40000 грн.

Постановою від 20.01.2014 року начальника ВДВС Снятинського РУЮ оголошено в розшук спірний автомобіль.

Як вбачається з акту опису й арешту майна 11.11.2014 року державним виконавцем ВДВС Снятинського РУЮ було описано та накладено арешт на даний автомобіль.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Як вірно зазначив суд першої інстанції особливість договору-купівлі транспортного засобу встановлена ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року, Правилами роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затвердженими наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року № 228 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 р.

Відповідно до ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва її інтересів перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочини від імені другої сторони, яку вона представляє.

Зважаючи на норми зазначених нормативних актів, видача довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності, а відтак, довіреність не є правочином, згідно з яким відбувається перехід права власності.

З урахуванням викладеного, довіреність, сама по собі не створює перехід права власності на автомобіль до позивача, оскільки суперечить встановленому законом порядку його набуття.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами не вжито заходів щодо переоформлення автомобіля згідно визначеного порядку і такі не були позбавлені можливості це здійснити.

Вищенаведеними обставинами спростовується також і посилання позивача на розписку ОСОБА_3, оскільки така не підтверджує набуття ним права власності на спірний автомобіль у встановленому законом порядку.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, так як договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами не укладався, а тому позивачем не доведено правомірність набуття ним права власності на спірний автомобіль.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 26 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко