УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УПСК Діамент» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «УПСК Діамент» (далі - ТОВ «УПСК Діамент») звернулось до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 працювала у ТОВ «УПСК Діамент» на посаді бухгалтера, та з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. 31 жовтня 2014 року, після оголошення відповідачу про припинення з нею трудового договору у зв'язку зі скороченням чисельності штату, на робочому місці виявлено відсутність товарно-матеріальних цінностей, які передавались їй відповідно до відомостей видачі товарно-матеріальних цінностей та акта приймання-передачі основних засобів на загальну суму 6 847 грн, чим була спричинена шкода підприємству.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «УПСК Діамент» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6 847 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції в частині правової підстави вирішення спору змінено - із ст. 1166 ЦК України на ст. ст. 133-134 КЗпП України. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що оскільки між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, тому відповідач повинна нести відповідальність за заподіяну шкоду у зв'язку із недостачею матеріальних цінностей.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами установлено, що наказом позивача від 2 лютого 2012 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу в ТОВ «УПСК Діамент» на посаду бухгалтера та цього ж дня з нею було укладено трудовий контракт та договір про повну матеріальну відповідальність.

У лютому та листопаді 2012 року згідно з відомостями обліку видачі товарно-матеріальних цінностей та актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів ОСОБА_3 отримала наступні товарно-матеріальні цінності: маніпулятор «Мишка» Logitech М 187 WL, накопичувач USB 32 Gb Sandisk, сумка для ноутбука Case Logio, ноутбук Soni Valio SVE1511N1RW, калькулятор (а.с. 12-15).

На робочому місці відповідача виявлено відсутність вищезазначених товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 6 847 грн, про що складено відповідні акти.

Проте причини відсутності товару в зазначених актах не зазначено.

У ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків є протиправними діями.

Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі прямого умислу або необережності (халатність, недбалість). Дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню, і між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв'язок.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Відповідно ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, тощо.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 указувала на те, що її вини у зникненні вище перелічених товарно-матеріальних цінностей немає, розпорядженням від 31 жовтня 2013 року її було заборонено допускати до робочого місця з 1 листопада 2013 року, а звільнено з роботи з 31 грудня 2013 року, а відтак, вона не могла забезпечити схоронності переданих їй на зберігання предметів.

Проте, суди у порушення вимог ст. ст. 213-214, 316 ЦПК України, при вирішенні позову зазначених вимог закону не врахував та не перевірив заперечень ОСОБА_3 про відсутність її вини у зникненні майна ТОВ «УПСК Діамент», а тому дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При цьому, суди не звернули уваги на те, що за період укладення договору про повну матеріальну відповідальність від 2 лютого 2012 в штатному розписі не було зафіксовано жодного випадку несанкціонованого виносу товарно-матеріальних цінностей із приміщення ТОВ «УПСК Діамент».

За таких обставини оскаржувані судові рішення не можуть бути визнані законними і обґрунтованими та в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:Т.П. Дербенцева
С.О. Карпенко
О.П. Касьян
Т.О. Писана