18 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Відкритого акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, Відкритого акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» (далі - ВАТ «НАСК «Оранта») про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09 травня 2013 року біля м. Умань Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), зіткнулись автомобілі: «Renault Logan 90 L», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та «Mercedes-Benz 200 D», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_5, що підтверджується вироком Уманського миіськрайонного суду Черкаської області від 31 липня
2014 року. В результаті ДТП було пошкоджено транспортні засоби, а позивачу завдано майнову шкоду в розмірі 47 574 грн 70 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив: визнати ДТП страховим випадком, стягнути з ВАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн, стягнути з ОСОБА_5 різницю як спричинену майнову шкоду в розмірі
8 077 грн 05 коп., додатково понесені збитки, а саме: сплата за послуги із завантаженням та транспортування автомобіля в розмірі 550 грн, послуги зберігання автомобіля в розмірі 3 000 грн, додаткові послуги з транспортування автомобіля в розмірі 1 720 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Стягнути з ОСОБА_5 та ВАТ «НАСК «Оранта» витрати на юридичну допомогу в розмірі 1 800 грн та судові витрати.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня

2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ВАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задоволено частково. Визнано страховим випадком подію, яка сталася 09 травня 2013 року біля м. Умань Черкаської області між автомобілем «Renault Logan 90 L», державний номерний знак НОМЕР_1, що належав ОСОБА_5, та автомобілем «Mercedes-Benz 200 D», державний номерний знак НОМЕР_2, що належав ОСОБА_4 Стягнуто з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 29 361 грн

79 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 5 270 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Стягнуто з ВАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 1 800 грн, а саме по 900 грн з кожної сторони. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 просять скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 березня

2015 року та скасувати в частині стягнення майнової та моральної шкоди рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року та ухвалити в цій частині нове рішення, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність

застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, в частині стягнення майнової та моральної шкоди виходив із доведеності заявлених позовних вимог в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як розʼяснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15) (далі - Постанова) при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст. 67 КПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Згідно з роз'ясненнями Постанови висновок експертизи може бути доказом у справі лише у тому разі, коли експертиза проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розʼяснень у абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), визначаючи розмір майнової та моральної шкоди дійшов правильного висновку, оскільки такий узгоджується із матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги в межах оскарження не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Відкритого акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.М. Ситнік