Провадження № 2/752/228/15
06.04.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі: головуючого - судді Калініченко Л.С., при секретарі Руденко М.М., Хмарук Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення боргу,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення боргу в розмірі 1 764 116 грн., а також процентів за користування грошовими коштами та трьох процентів річних від простроченої суми. В обґрунтування позову вказує, що його брат ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року від тяжкої хвороби. За життя відповідач у його брата декілька разів отримував у борг грошові кошти. Декілька боргових зобов'язань відповідач так і не виконав.
Позивач звертався до відповідача з проханням повернути йому спадкові кошти. Відповідач визнавав борги, не заперечував проти їх повернення, але посилався на відсутність грошей у нього на той час, обіцяв повернути гроші у майбутньому. Крім того, позивач вказує, що його брат заповів все майно йому, у зв'язку із чим йому видано свідоцтво про право на спадщину.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій вказав, що при вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду і тим же листом просив справу розглядати справу за його відсутності.
Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, уповноважила представляти її інтереси ОСОБА_1, який підтримав та просив задовольнити позовні вимоги.
Відповідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Клопотання адвоката Мамася М.О., який зазначив про те, що є представником відповідача та просив суд розглядати справу за його відсутності та відсутності відповідача, не може бути враховано судом, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 ЦПК України, повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.
Разом з тим, копія договору про надання ОСОБА_2 правової допомоги адвокатом Мамась М.О. датована 05.02.2014 року, що не відповідає відомостям, зазначеним в ордері адвоката.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що адвокатом Мамась М.О. не надано належних доказів на підтвердження повноважень представника ОСОБА_2 в даній справі, а тому не можуть бути враховані його клопотання.
З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою позивача та його представника провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача.
Вислухавши позивача, його представника, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер брат позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2, виданим 27.11.2009 р. відділом реєстрації смерті у м.Києві.
Згідно з заповітом від 19.11.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигриною І.В., ОСОБА_5 заповів все його майно, де б воно не знаходилося, з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що за законом він матиме право і що буде належати йому на момент смерті, своєму братові ОСОБА_1
Вказаний заповіт оспорювався колишньою дружиною заповідача в своїх інтересах та в інтересах третьої особи ОСОБА_3
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.05.2012 року, у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

На підставі заповіту позивач 22.11.2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину, посвідчене Мотицьким І.Л., державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом також встановлено, що 02.04.2005 року відповідач отримав від ОСОБА_5 в борг грошові кошти в сумі 130000 євро, які зобов'язався повернути 08.04.2006 року.

Відповідно до відмітки, яка міститься на розписці, відповідач в рахунок боргу повернув ОСОБА_5 100 000 доларів США, що на час повернення вказаної суми було еквівалентно 75757 євро, тому за домовленістю між позикодавцем та боржником залишок боргу складав 54 242 євро.

15.04.2006 року відповідач отримав в борг у ОСОБА_5 50 000 доларів США під 3% на місяць, строком на 2 місяці. За життя спадкодавця відповідач ці гроші також не повернув.

Крім того, відповідач отримав в борг у спадкодавця 03.05.2006 року грошові кошти в сумі 100 000 доларів США строком на 7 місяців під 2,5%, які також ОСОБА_5 не повернув.

Таким чином, борг відповідача перед ОСОБА_5 складав: 54 242 євро та 150 000 доларів США, право на який в порядку спадкування за заповітом перейшло до позивача.

Отримання відповідачем в борг грошових коштів від ОСОБА_5 підтверджується розписками.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Положеннями ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позичальник не виконав своє зобов'язання щодо добровільного, в обумовлений сторонами строк та порядок повернення усієї суми позики з виплатою процентів.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи борг відповідача перед позивачем складає 54 242 євро та 150 000 доларів США, доказів зворотнього ОСОБА_2 не надано.

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що між відповідачем і спадкодавцем були дружні, ділові відносини, сформовані на виключній довірі. Відповідач неодноразово позичав гроші у ОСОБА_5 Був випадок, що ОСОБА_5 знаходився за межами України. Відповідач по телефону звернувся до ОСОБА_5 позичити йому 100 000 доларів США, той погодився йому позичити вказану суму. ОСОБА_5 мав квартиру в місті Києві по вулиці Рейтарській. В квартирі знаходився сейф для збереження грошей та коштовностей. Ключ від квартири і сейфу спадкодавець передав на зберігання їй. З Німеччини він зателефонував їй з проханням взяти в сейфі 100 000 доларів США і передати їх в борг відповідачу, що нею було виконано. В середині квітня від неї відповідач отримав 100 000 доларів США, а після повернення спадкодавця з Німеччини 03.05.2006 року при ній відповідач надав розписку про отримання у борг від ОСОБА_5

100 000 доларів США.

Положеннями ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Не заперечуючи проти підстав позовних вимог, зокрема, обставин отримання грошей в борг, розміру процентів, відповідач звертає увагу суду лише на строк позовної давності.

Разом з тим, суд вважає за можливе поновити позивачу строк позовної давності, зважаючи на те, що спадкодавець ОСОБА_5 постійно проживав за кордоном та останні роки життя хворів на тяжкі захворювання, про що свідчить медична документація клінічної лікарні м.Ростока (Німеччина), постійно знаходився під наглядом лікарів, що фактично унеможливило звернення його до судів України за захистом своїх порушених прав.

Крім цього, позивач в ході розгляду справи вказував на те, що він протягом останніх років життя ОСОБА_5 та після його смерті постійно проживав у Німеччині. На підтвердження вказаних обставин позивач надав копію паспорту для в'їзду, виїзду за межі України, яка містить відмітку проте, що позивачу надано дозвіл на постійне проживання у Німеччині та довідку ГУ МВС України в м.Києві, яка містить аналогічну інформацію.

Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за розписками від 15.04.2006 року на суму 50 000 дол. США, від 03.05.2006 року на суму 100 000 доларів США та на суму 54 242 Євро, разом з тим, виходячи з розміру позовних вимог про стягнення суми боргу у розмірі 1 764 116, 0 грн., суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у заявленому розмірі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами, які визначені в розписках відповідача.

Враховуючи те, що в розписці від 03.05.2006 року визначено проценти за користування грошовими коштами - 2,5%, що не дає суду можливості визначити конкретний розмір процентної ставки (річна, на місяць), суд, враховуючи вимоги ст.1048 ЦК України, вважає за можливе визначити їх розмір на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до розрахунку, наданого представником позивача та перевіреного судом, проценти за користування грошовими коштами за вказаною розпискою за період з 03.05.2006 року по 06.04.2015 року складають 725739, 65 грн.

Крім цього, згідно з розрахунком проценти за користування грошовими коштами за розпискою від 15.04.2006 року складають: 162 000 доларів США, що на час розгляду справи еквівалентно 3 775 377,44 грн. (50 000 доларів США :100 х 3 = 1500 доларів США - сума процентів, що підлягала сплаті на місяць, період заборгованості з 15.04.2006 року по 06.04.2015 року складає 108 місяців, 1 500 доларів США х 108 місяців дорівнює 162 000 доларів США).

Разом з тим, враховуючи приписи ст. 11 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних від відстроченої суми, оскільки позивачем не конкретизовано яка саме сума є відстроченою та за який період часу він просить стягнути проценти.

Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1046-1050, 1218 ЦК України, 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224 - 226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, прож.: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму заборгованості (за розписками від 15.04.2006 року на суму 50 000 дол. США, від 03.05.2006 року на суму 100 000 доларів США та від 02.04.2005 року на суму 54 242 Євро) у розмірі 1 764 116, 0 (один мільйон сімсот шістдесят чотири тисячі сто шістнадцять) грн., а також проценти за користування грошовими коштами за розпискою від 03.05.2006 року за період з 03.05.2006 року по 06.04.2015 року в сумі 725 739, 65 грн. (сімсот двадцять п'ять тисяч сімсот тридцять дев'ять) грн. 65 коп. та за розпискою від 15.04.2006 року за період з 15.04.2006 року по 06.04.2015 року в сумі 3 775 377,44 грн. (три мільйони сімсот сімдесят п'ять тисяч триста сімдесят сім) грн., а всього 6 265 233, 09 грн. (шість мільйонів двісті шістдесят п'ять тисяч двісті тридцять три) 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, прож.: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 3441 (три тисячі чотириста сорок одну) грн. повернення судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Голосіївський суд м. Києва.

Суддя