Справа № 456/4158/14 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/783/3508/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2015 року справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_5

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в позові. Вважає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи; не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; мало місце порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. По-перше позов пред'явлений до неналежного відповідача, а саме до нього. Так, зважаючи на те, що позивач ОСОБА_4 є зареєстрованим власником квартири його (ОСОБА_5.) будь-які заперечення, претензії стосовно цього на право власності не впливають. Крім цього суд не звернув уваги на те, що вказаний позов фактично штучно подано з метою встановлення певних фактів, що матимуть преюдиційне значення для вирішення іншого спору. Окрім цього позивачами обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Також, пропущено строк на звернення до суду із даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_5 та треті особи не з'явлися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності вказаних осіб, зважаючи на те, що вказані особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду не представлено, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні захищав представник. Клопотання ОСОБА_5. про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням у період розгляду справи у медичній установі не слід вважати поважною причиною неявки у судове засідання, оскільки доказів, що саме у час розгляду справи такий перебуватиме у медичній установі суду не представлено, крім цього у відповідача є три представники згідно довіреності (а.с. 54), із чинними повноваженнями, які взмозі були з'явитись у судове засідання з метою захисту його інтересів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.06.2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.12.2011 року, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.03.2013 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2013 року (у справі брали участь ті самі особи, що і у даній справі) встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.07.1972 року. 06.02.1997 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1. За час перебування у шлюбі сім'я ОСОБА_4 постійно працювали та отримували відповідну платню, а відповідно встановлено, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності їх подружжя. Відповідачем же не представлено жодного доказу на підтвердження того, що спірна квартира була особистою власністю ОСОБА_4 Реєстрація права власності на одного із подружжя не є підтвердженням того, що майно не перебуває у спільній сумісній власності, самі позивачі стверджують спільну сумісну власність як подружжя, а відтак, їхнє право підлягає захисту. Крім цього, суд не вважав пропущеним строк звернення до суду з даним позовом. Також, суд вважав ОСОБА_5 належним відповідачем, оскільки такий не визнає права спільної сумісної власності позивачів на спірну квартиру та звертається з позовами до суду про визнання за ним права власності на цю квартиру, висловлюючи власний інтерес до вказаного майна.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вимогам закону не відповідає.

Відповідно до змісту ст.ст. 3, 60 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа може звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод чи інтересів та повинна довести порушення, невизнання чи оспорення таких саме вказаним нею відповідачем (відповідачами) та необхідність їх відновлення у визначений нею спосіб.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, що беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до вказаних норм закону позивач звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення, невизнання чи оспорення його прав, свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами) та вказати на спосіб їх відновлення. Разом з тим і суд зобов'язаний роз'яснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, тощо.

Як вбачається із позовної заяви (а.с. 2-3) та доводів позивачів ними заявлено позов відповідно до ст. 392 ЦК України про визнання їх права спільної сумісної власності на спірну квартиру саме до ОСОБА_5, оскільки ним не визнається їх право спільної сумісної власності на таку та ним пред'явлено позов про визнання за ним права власності на квартиру.

Дійсно, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Однак, при цьому відповідачем повинна бути особа, яка не просто оспорює або не визнає права власності позивача на певне майно, а таке оспорення або невизнання певним чином впливає на реалізацію права власності позивача, а саме на можливість володіння, користування чи розпорядження його майном.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 165-167) власником спірної квартири зареєстрований позивач ОСОБА_4, з 21.06.2013 року. Вказаного ніким, в тому числі і відповідачем, не оспорюється та не заперечується.

Дійсно ОСОБА_5 було подано позов про визнання права власності на спірну квартиру разом з іншими вимогами, однак такий спір вирішений рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.02.2015 року, яке рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.05.2015 року було змінене та набрало законної сили. Таким рішенням у задоволенні такої вимоги ОСОБА_5 було відмовлено (а.с. 251-253).

Зважаючи на вказане будь-які заперечення ОСОБА_5 стосовно спірної квартири не мають жодного правового значення та жодним чином не впливають на реалізацію права власності на таку. Жодних доводів про це позивачами не наведено.

Тому, зважаючи на те, що позов подано до особи, яка є неналежним відповідачем та не може відповідати за такими вимогами у задоволенні такого слід відмовити.

Крім цього, згадана стаття 392 ЦК України стосується оспорення чи невизнання саме права власності на квартиру певною особою, але не стосується оспорення чи не визнання певної форми власності, тому враховуючи вказане позов про визнання права спільної сумісної власності саме до відповідача ОСОБА_5 - слід визнати безпідставним.

Зважаючи на безпідставність позову суд не вирішує питання пропуску строку звернення до суду з таким, про що заявлено відповідачем.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу слід визнати обґрунтованою та задовольнити. Оскаржуване ж рішення - скасувати з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 по 60,9 грн. судового збору в користь держави за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : В.Я. Бакус

Т.А. Гірник