Справа №591/8485/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидоренко А. П.
Номер провадження 22-ц/788/1/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Шевченка В. А. , Білецького О. М.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 06 липня 2011 року між ним та відповідачем, від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_7, було укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. У вересні 2013 року відповідач самовільно вселився у продану ним позивачу квартиру. Посилаючись на те, що його права, як власника, порушуються, позивач просить виселити відповідача ОСОБА_6 з вказаної вище квартири.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15.11.2013 року у задоволенні позову було відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказує, що суд першої інстанції не застосував норми права, які діяли на час укладення договору купівлі-продажу квартири та помилково ототожнив державну реєстрацію договору та державну реєстрацію права власності, що врегульовано різними нормами. Прийшов до помилкового висновку про те, що договір купівлі-продажу квартири є неукладеним, відтак не створює прав та обов'язків для сторін, а позивач не набув права власності на спірне майно та не має права ставити питання про виселення відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, який проти задоволення скарги заперечує, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 липня 2011 року між ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7, яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 22 червня 2011 року приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та ОСОБА_4 було укладеного договір купівлі-продажу квартири. Згідно умов даного договору, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 06 липня 2011 року, позивачем було придбано належну ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 4-5 ).

В вересні 2013 року відповідач повернувся до проданої ним квартири.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не зареєстрував майно у відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України, а тому права власності на спірну квартиру він не набув.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Твердження апелянта, що право власності на спірну квартиру ним було набуте в момент державної реєстрації договору купівлі-продажу є необґрунтованими.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України ( в редакції, яка діяла станом на 06.07.2011 р. ), якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні, на час укладення спірного договору, був визначений Тимчасовим положенням про порядок державної

реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно ( далі - Положення ), затвердженого наказом Міністерством юстиції України 07 лютого 2002 року №7/5.

Згідно п. 1.1 Положення, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Даним Положенням визначено, що державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним, в тому числі і на квартиру.

З 01 січня 2013 року порядок реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ».

Отже, з викладеного слідує, що момент переходу права власності на нерухоме майно до набувача, як нині чинними нормативно-правовими актами, так і тими, що діяли на момент укладення договору купівлі продажу, пов'язане саме з державною реєстрацією права на це майно.

Рішенням реєстратора від 28 вересня 2011 року відмовлено в реєстрації права власності на спірну квартиру за позивачем у зв'язку провадженням по кримінальній справі ( а.с. 25 ).

З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 листопада 2013 року ( а.с. 42 ) вбачається, що право власності на спірне майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_6

Статтею 391 ЦК України визначено, що вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном, має право власник цього майна.

Враховуючи те, що на час звернення до суду з даним позовом, власником спірної квартири був ОСОБА_6, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не має права вимоги щодо відновлення порушеного ним права на вказану квартиру, так як право власності на неї він не набув.

Окрім того, колегією суддів встановлені і інші обставини, які виключають можливість задоволення апеляційної скарги та позову ОСОБА_4

Зокрема, у відповідності до частин 3 та 4 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 12 вересня 2014 року, який набрав законної сили, встановлено, що спірне житлове приміщення вибуло з володіння відповідача поза його волею, внаслідок застосування насильства кількома особами. Видача довіреності на продаж квартири та укладання договору купівлі-продажу не відповідали волевиявленню ОСОБА_6 ( а.с. 90-95 ).

Рішенням Зарічним районний судом м. Суми від 31 грудня 2014 року, що набрало законної сили, було визнано недійсними з підстав, передбачених ст.ст. 203 ч. 3, 215 та 231 ЦК України, довіреність, видану від імені відповідача на ОСОБА_7, а також договір купівлі-продажу спірної від 06.07.2011 року ( а.с. 98-99 ). Отже, у відповідності до вимог ст. 216 ЦК України, він не створює жодних юридичних наслідків для сторін даного правочину, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які тягли б за собою зміну чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -