АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1616/15 Справа № 175/2328/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

04.02.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") про визнання договору недійсним.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2014 року відкрито провадження по зазначеній справі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2014 скасувати і постановити нову ухвалу, якою встановити, що справа не підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області, посилаючись на те, що ухвала суду винесена з порушенням правил підсудності.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2014 року скасовано як таку, що постановлена з порушенням правил підсудності.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність постановлення, відповідно до ст.ст.211,320 ЦПК України, окремої ухвали щодо виявлених під час розгляду справи порушень закону і встановлених причин і умов, що сприяли вчиненню порушення.

Колегія суддів звертає увагу, що пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.2 постанови "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 1 березня 2013 року №3 зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108- 114 ЦПК).

Також п.п.41,42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 1 березня 2013 року №3 визначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічні роз'яснення надані у п.2 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5, а саме, що спори, пов'язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність).

Якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто наявні вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об'єкти нерухомості, об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Недотримання правил підсудності тягне за собою повернення заяви позивачеві, про що постановляється ухвала. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до належного суду (пункт 4 частини третьої, частина п'ята статті 121 ЦПК).

Якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду (розгляду справи по суті - стаття 173 ЦПК) виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил виключної підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду незалежно від волевиявлення сторін (пункт 2 частини першої статті 116 ЦПК).

Під час розгляду даної справи було встановлено, що 30 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3, ПАТ КБ "ПриватБанк" та просив визнати недійсним договір іпотеки №1828/ДЗ від 12 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ "ПриватБанк", посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 12 березня 2008 року, та припинити зазначену іпотеку на об'єкт нерухомого майна нежитлового приміщення №146 поз.1-7 цокольного поверху житлового будинку літ.А-9, приямок літ.а1, вхід у цокольний поверх літ.а2, загальною площею 111,3 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1.

До позовної заяви ОСОБА_2 надав письмові докази, з яких вбачається, що АДРЕСА_1 за адміністративною територіальністю відноситься до Самарського району м.Дніпропетровська.

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Борисов С.А., в порушення вимог ст.ст.114,115,116 ЦПК України, ухвалою від 03 червня 2014 року відкрив провадження по даній цивільній справі и призначив справу до розгляду (а.с.30).

02 липня 2014 року заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (головуючий суддя Борисов С.А.) задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі (а.с.37-40).

На підставі даного рішення суду державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції припинено іпотеку та обтяження (а.с.46-50).

15 грудня 2014 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (головуючий Борисов С.А.) скасовано заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2014 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку на 30 грудня 2014 року (а.с.73).

Пунктом 46 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 1 березня 2013 року №3 визначено, що згідно з п.2 ч.1 ст.116 ЦПК, якщо після відкриття провадження у справі та до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд не має права розглядати справу і зобов'язаний передати її на розгляд до суду, якому вона підсудна за законом, оскільки ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Колегія наголошує, що згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на наведене, колегія констатує, що вказані факти є недопустимими і свідчать про свідоме, грубе порушення суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Борисовим С.А. норм цивільно-процесуального законодавства України та присяги судді, та вважає за необхідне довести викладене до відома Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з метою недопущення порушень вимог процесуального закону.

Керуючись ст.ст.209,211,320 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Інформацію про факти порушень вимог діючого законодавства України суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Борисова С.А. довести до відома Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з метою недопущення порушень вимог процесуального закону.

Про вжиті заходи протягом місяця, з дня надходження окремої ухвали, повідомити апеляційний суд Дніпропетровської області (м.Дніпропетровськ, вул.Харківська,13) з посиланням на цивільну справу за №22-ц/774/1616/15 (014).

Окрема ухвала може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується, до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.