Номер провадження: 22-ц/785/5023/15
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом, визнання недійсним договорів дарування та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про зобов'язання звільнити жиле приміщення і земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом, визнання недійсним договорів дарування посилаючись на те, що з народження з 1967 року разом з батьками проживав у АДРЕСА_1 що був власністю його діда.

Батьки позивача розірвали шлюб, після чого виїхали з цього будинку.

Однак ОСОБА_6 залишився проживати у будинку разом із дідом, доглядав за ним та піклувався як єдиний родич. З 1986 року по 1988 рік ОСОБА_6 проходив строкову військову службу в лавах озброєних сил Міноборони СРСР, у зв'язку з чим був тимчасово вилучений з прописки за вказаною адресою відповідно до діючого на той час законодавства. Під час проходження ним строкової військової служби без його згоди в будинок вселилися сім`я його дядька, в тому числі відповідач ОСОБА_2, який є ОСОБА_6 двоюрідним братом.

Після закінчення строку служби ОСОБА_6 в 1988 році знову був прописаний за вказаною адресою. В 1989 році власник домоволодіння дід ОСОБА_6 помер.

Оскільки ОСОБА_2 вимагає від позивача припинити право користування житлом та звільнити житлове приміщення у вищевказаному будинку ОСОБА_6 звернувся до суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2014 року накладено арешт на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

У серпні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Київського районного суду м. Одеси зустрічним позовом до ОСОБА_6 про зобов'язання звільнити жиле приміщення і земельну ділянку посилаючись на те, що ОСОБА_6 не сплачує комунальні послуги, а також на недостатність житлових приміщень для проживання сім`ї .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовів ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12.2013 року, виданого Реєстраційною службою Одеського МУЮ Одеської області Жекову Г.Ф. належало на праві спільної часткової власності 50/100 частин житлового будинку загальною площею 206,2 кв.м. житловою площею 97,5 кв.м, розташованого за адресою : АДРЕСА_1. Також у власності ОСОБА_8 знаходились: земельна ділянка площею 0,0213 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1, растровий номер НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2, індексний номер: 14640772, виданого 14 грудня 2013 Реєстраційною службою ОМУЮ Одеської області; земельна ділянка площею 0.0123 га. розташована за адресою: АДРЕСА_1. растровий номер НОМЕР_3, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4, індексний номер: 14643542, виданого 14 грудня 2013 року Реєстраційною службою ОМУЮ Одеської області; земельна ділянка площею 0,0051 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1, растровий номер НОМЕР_5, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6, індексний номер: 14642463, виданого 14 грудня 2013 їв--у Реєстраційною службою ОМУЮ Одеської області; земельна ділянка площею 0,014 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_8, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_7, індексний номер: 14644397. виданого 04 грудня 2013 року Реєстраційною службою ОМУЮ Одеської області.

Відповідно до Договору дарування від 14 січня 2014 року ОСОБА_9 подарував ОСОБА_2 182/1000 частин домоволодіння; ОСОБА_3 116/1000 частин домоволодіння; ОСОБА_4 202/1000 частин домоволодіння, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 загальною площею 206,5 кв.м., житловою площею 97,5 кв.м. Вказаний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М. та зареєстрований у реєстрі за № 57. Право власності на частину вказаного домоволодіння, 14.01.2014 року було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідними Витягами за № -128595; № 16128717; № 16128436.

Крім того, відповідно Договору дарування від 14 січня 2014 року ОСОБА_3 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку площею 0,014 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_8.

Відповідно договору дарування від 14 січня 2014 року ОСОБА_8 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку площею 0,0051 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5. Відповідно договору-дарування від 14 січня 2014 року ОСОБА_8 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_3 прийняв у власність земельну ділянку площею 0,123 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3. Відповідно договору дарування від 14 січня - року ОСОБА_8 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_4 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,0213 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. Вказані договори дарування були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М. та зареєстровані у реєстрі за № № 48, 51, 54 Право власності на вказані земельні ділянки було зареєстроване ПІ 2014 р у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами за № 16132573: № 16130207; № 16132096.

Відповідно Довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 06.06.2014 року № 3202-10/177-ж , позивачам за зустрічним позовом, в цілому належить 50/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складають приміщення : в житловому літ. «А» - підвал II, площею 8,2 кв. м., коридор 2-1, лею 3,0 кв. м, житлова 2-2, площею 8,3 кв. м., житлова 2-3 , площею 20 кв. м , ванна 2- площею 2,7 кв. м., кухня 2-5, площею 8,1 кв. м., житлова 2-6, площею 12,9 кв. м., кухня площею 9,9 кв. м., коридор 2-8, площею 9,7 кв. м., коридор 2-9, площею 10,3 кв.м., столова 2-10, площею 10,5 кв. м., житловою площею 51,7 кв. м., загальною площею 103.6 кв.м, літня кухня літ. «Б», навіс літ. «С», гараж літ. «Р», гараж «Н», ? мостіння, I, II, ? огорожі № 1-7.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_12 є ОСОБА_8.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Таким чином, на підставі укладених угод та норм діючого законодавства, набувачі отримали право власності на частину домоволодіння та на вищевказані земельні ділянки.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної і творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_6 не доведено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вчиняють будь-які перешкоди у його користуванні житлом в будинку АДРЕСА_1. Звернення до кого з пропозицією звільнити жиле приміщення, подання позову до суду про зобов'язання ОСОБА_6 звільнити жиле приміщення і земельну ділянку є засобами реалізації житлових прав і не можуть бути розцінені як перешкоди у користуванні житлом.

Стосовно визнання недійсними вищезазначених договорів дарування часток домоволодіння та земельної ділянки, суд обґрунтовано дійшов до висновку щодо необґрунтованості вимог ОСОБА_6. Позивач посилається на стан здоров'я дарувальника, але ніяким чином не доводить неспроможність здійснити правочин.

Відносно зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом в будинку АДРЕСА_1 та земельною ділянкою за даною адресою, суд приходить до висновку щодо недоведеності правової позиції позивачів.

П. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом з власником житла, обтяженого сервітутом, і загального з ним користування даним житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах визначеної особи - члена сім'ї власника житла.

Суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, з другого боку - член його сім'ї. Як визначає ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним - приміщенням.

Встановлено під час судового розгляду, що ОСОБА_6 з народження 1967 року разом з батьками проживав в будинку АДРЕСА_1 що був власністю його діда. Батьки позивача розірвали шлюб, після чого виїхали з цього будинку. Однак позивач ОСОБА_13 залишився проживати в будинку разом з дідом, доглядав за ним та піклувався як єдиний родич. З 1986 р по 1988 р ОСОБА_13 проходив строкову військову службу в лавах озброєних сил Міноборони СРСР; у зв'язку з чим був тимчасово вилучений з прописки за вказаною адресою відповідно до діючого на той час законодавства. Під час проходження ним строкової військової служби в будинок вселилися сім'я його дядька, в тому числі відповідач ОСОБА_2 який є ОСОБА_6 двоюрідним братом. Після закінчення строку служби ОСОБА_13 в 1988 році знову був прописаний за вказаною адресою, як член сім'ї (онук) його власника. Позивачами за зустрічним позовом не спростована інформація, що будинок АДРЕСА_1 є єдиним житлом позивача за первісним позовом.

Позивачі за зустрічним позовом не заперечували, що ОСОБА_6 колишній член сім'ї, проживав і проживає у спірному домоволодінні.

Крім того, потреба позивачів за зустрічним позовом у додатковій жилій площі не є підставою для виселення ОСОБА_6 з займаної ним жилої площі.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами,. оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону правильно дійшов висновку, що у задоволенні обох позовів слід відмовити.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апелянтів на неправильне визначення судом спірних правовідносин, які ґрунтуються на особистому сервітуті ОСОБА_6, потреба апелянтів у додатковій площі, недбале відношення ОСОБА_6 до житла, загроза його поведінкою нормальним умовам проживання іншим мешканцям, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами.

Посилання апелянта ОСОБА_6 на достатнє доведення своєї позовної вимоги, яке судом не визнано як достатні докази та визнано недоведеним, є обґрунтованими оскільки вони спростовані дослідженими обставинами.

Зазначені вимоги апеляційних скарг не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко