У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.Мостової Г.І., Олійник А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, треті особи: орган опіки та піклування Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, Управління державної міграційної служби в Миколаївській області, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, які діють у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, до ОСОБА_6 про вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, які також діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 на станції Бандурка Первомайського району Миколаївської області. Крім нього, в даному будинку зареєстровані його син ОСОБА_7 зі своєю дружиною ОСОБА_8 та їх неповнолітній син ОСОБА_9, які з 2002 року в ньому не проживають, оскільки придбали свій будинок, тому відповідно до вимог ст. 405 ЦК України позивач просив визнати відповідачі такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зобов'язати Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області зняти їх з реєстраційного обліку.

У грудні 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які також діють в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9 звернулись до суду з зустрічним позовом про вселення, посилаючись на те, що з січня 2004 року вони не мають можливості проживати у спірному будинку, оскільки ОСОБА_6 вигнав їх з будинку та перешкоджає їх проживанню.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2014 року основний позов задоволено. Визнано ОСОБА_7, ОСОБА_8 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 Первомайського району Миколаївської області. Зобов'язано УДМС України в Миколаївській області в особі Управління державної міграційної служби зняти відповідачів, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 на ст. Бандурка Первомайського району Миколаївської області. Зустрічний позов залишено без розгляду.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції, в частині позовних вимог ОСОБА_6 про зобов'язання УДМС України в Миколаївській області в особі Управління державної міграційної служби зняти відповідачів з реєстрації скасовано, та в цій частині ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в частині залишення без розгляду зустрічних позовних вимог скасовано та справу в цій частині передано до того ж суду для розгляду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та закрити провадження по справі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 вересня 2014 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, то колегія суддів вважає за недоцільним виходити за межі касаційної інстанції та переглядати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги за основним позовом, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив, із того, що відповідно до вимог ст. 107 ЖК України відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування спірним будинком та зняти їх з реєстраційного обліку, оскільки вони тривалий час постійно проживають в іншій місцевості, так як мають у власності інше житло, а доказів поважності причини їх відсутності за місцем реєстрації вони суду не надали.

Зазначені висновки судів відповідають вимогам матеріального і процесуального закону та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на станції Бандурка Первомайського району Миколаївської області.

В даному будинку, крім ОСОБА_6 зареєстровані його син ОСОБА_7, дружина останнього ОСОБА_8 та малолітній син відповідачів ОСОБА_9

Відповідачі в спірному будинку не проживають з 2002 року, що підтверджується актом обстеження від 06 серпня 2013 року, складеного комісією в складі секретаря Софіївської сільської ради Павлової Т.І. та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Задовольняючи позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим будинком, суди обґрунтовано виходили із того, що відповідачі без поважних причин не проживали понад рік у вказаному будинку, у зв'язку з тим, що переїхали до іншого місця проживання, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим будинком.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2014 року в частині, яка не скасована апеляційним судом та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник