Провадження № 2/643/2787/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді -Єлізаров І.Є., при секретарі -Куліш А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики, еквівалентну 15012 долару США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також неустойку за прострочення виконання відповідачем зобов'язань за договором позики в розмірі 391600 гривен та судові витрати.

В обгрунтування позову зазначив, що між позивачем та відповідачем 15.07.2008 року було укладено договір позики валютних цінностей , згідно умов яких відповідач отримав від позивача валютні цінності на суму 7800 доларів США, які зобов'язався повернути згідно узгодженого сторонами графіку з датою остаточного розрахунку не пізніше 15.07.2008 року. Проте відповідач свої зобов'язання щодо повернення позики не виконав . Крім того, оскільки договором позики не було визначено іншого розміру процентів, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, розмір яких за період з 15.07.2008 року по 25.11.2014 року складає 391600 гривен. Також просить стягнути з відповідача три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, розмір яких за період з 16.07.2008 року по 25.11.2014 року складає 1255,00 доларів США та проценти за користування коштам з 15.07.2008 року по 25.11.2014 року в розмірі 5957 доларів США, а всього просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 15012 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення. Крім того, зазначив, що умовами договору позики передбачено сплату відповідачем неустойки в розмірі 200 гривен. за кожний день прострочення виконання зобов'язання. Розмір такої неустойки складає 391600 гривен.

Позивач в судове засідання не з'явився , надав заяву про слухання справи у його відсутність та у разі невяки відповідачів , просив винести заочен рішення.

Відповідач ОСОБА_2. в судове засідання не з′явився , про час та місце розгляду був сповіщений в установленому порядку .

За таких обставин суд прийняв рішення про заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову не заперечувала та просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухав прежчтавника відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав

Судом встановлено , що 15.07.2008 року мыж позивачем та відповідачем ОСОБА_2. було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Анохіною В.М. , зареєстрований в реєстрі за № 2785 (далі - Договір позики). Згідно умов вказаного договору відповідач отримав від позивача валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 7800 доларів США, які зобов'язався повернути позивачу у порядку та строки, передбачені Договором позики, щомісячними платежами, з першим платежем не пізніше 15.08.2008 року та з датою остаточного розрахунку не пізніше 15.07.2009 року. В пунктах 3 Договору позики також зазначено, що валютні цінності відповідач отримав ще до підписання цього договору. Сторонами погоджено, що прострочкою виконання зобов'язань за договором буде недотримання строку сплати будь-якого з поточних платежів більш ніж на п'ять днів.

15.07.2008 року між позивачем ОСОБА_1. та ОСОБА_3. укладений договір поруки .

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання.

За договором позики, відповідно до статі 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі неповернутої частини позики в сумі 7800 доларів США.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Як вбачається з умов Договору позики , укладеному між сторонами, зазначеними договорами не було встановлено виключень із загальних норм законодавства щодо права позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

За таких обставин, враховуючи, що договором позики розмір процентів не встановлений та не передбачено інше, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі облікової ставки НБУ за весь період користування грошима в загальному розмірі 5957 доларів США.

Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до обов'язкових для всіх судів правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. № 6-40 цс 11, від 20 червня 2012 р. № 6-68 цс 12, частина друга статті 625 ЦК України є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що три відсотки річних як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання мають нараховуватись незалежно від нарахування процентів від суми позики, які за своєю юридичною природою є платою за користування чужими грошима.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 18 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача, крім неустойки, передбаченої Договором позики, та процентів за користування позикою, також і трьох процентів річних, які є платою (компенсацією) за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами позивача, в загальному розмірі 1255,00 доларів США.

Таким чином, згідно ст. 533 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в загальному розмірі 15012 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення, який дорівнює 22,08 гривень за долар США, складає 331464,96 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача неустойки, передбаченої Договором позики, в розмірі 391600 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 5 Договору позики за прострочення будь-якого строку виконання зобов'язання по поверненню позики позичальник повинен сплатити на користь позикодавця неустойку в розмірі 200 грн. за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення.

З заявою про зменшення розміру неустойки в порядку ст. 551 ЦК України відповідач до суду не звертався, вказані положення Договору позики не оспорював. .

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог.

Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу щодо стягнення неустойки в розмірі 391600 грн., тобто за 1958 дні, суд вважає за необхідне задовольнити вказані вимоги в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача за користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 3441,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 549,625,1048,1050 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.07.2008 року в розмірі 331464 (триста тридцять одна тисяча чотириста шістсот чотири ) гривен 96 копійок , що є еквівалентом 15012 (п'ятнадцять тисяч дванадцять ) доларів США , неустойку в сумі 391 600 (триста дев'яносто одна тисяча шістсот ) гривен та судові витрати в розмірі 3441,00 грн. (три тисячі чотириста сорок одна ) гривен.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення .

Заочне рішення може бути переглянуто судом , що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Московського районного

суду м. Харкова Єлізаров І.Є.