АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.,

при секретарі: Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.02.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» до ОСОБА_1, треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Конто-К», Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дружньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.02.2015 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» до ОСОБА_1, треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Конто-К», Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Справа № 756/5086/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/5304/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 21 030 грн. 77 коп. та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права; як таке, що ухвалено не об'єктивно у зв'язку із неповним та поверхневим дослідженням обставин справи. На думку відповідача, суд підчас оцінки доказів по справі прийшов до хибного висновку щодо підтвердження належними доказами розміру матеріального збитку оскільки вважає, що рахунок на оплату та акт виконаних робіт не є належним та достатнім доказом визначення розміру матеріального збитку позивачів. На вимогу судового експерта позивач не надав фотографії пошкодженого автомобіля, що унеможливило проведення експертизи, а суд першої інстанції таку поведінку позивача проігнорував. Тому розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП, на думку відповідача, не можна вважати встановленим. Також відповідач звертає увагу на наявність у нього страхового полісу, що передбачає відповідальність страхувальника за шкоду, заподіяну майну в межах 50000 грн., але страховик відшкодував, завдану майнову шкоду не в повному обсязі, а лише в сумі 29712,36 грн..

В зв'язку з наведеним відповідач просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.02.2015 та відмовити у задоволенні позовних вимог пред'явлених до нього.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, просила задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача, який також представляв інтереси ТОВ «Конто-К» заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на безпідставність її доводів.

ПАТ «Страхова компанія «Здорово» свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом встановлено, що 20.04.2013 о 21 год. 57 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 по а/д Київ-Харків, 47 електроопора, при зміні напрямку руху не вибрав безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.13.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Вказані обставини, а також вина відповідача встановлені постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2013 (а.с.8), а тому зазначені обставини відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2, що належить ТОВ «Конто-К». Однак, на час скоєння ДТП даний автомобіль перебував у володінні та користуванні позивача на підставі договору оренди №002/08 від 06.01.2008, який був укладений між ТОВ «Київгума» та ТОВ «Конто-К» (а.с.5-6).

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до звіту №7809 від 26.04.2013 про оцінку автомобіля «Вольво» д.н.з НОМЕР_2, складає 57578,95 грн., а вартість матеріального збитку - 29712,36 грн. (а.с.70-74). Вказаний звіт був виконаний незалежним експертом за замовленням ПАТ «СК «Здорово», оскільки на дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в даній страхові компанії (а.с.54).

Згідно платіжного доручення №86 від 25.09.2013 ПАТ «СК «Здорово» було відшкодовано позивачу суму матеріального збитку в розмірі 29712,36 грн. за вирахуванням розміру зносу пошкодженого транспортного засобу (а с.55).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, здійснення страховою компанією відшкодування матеріального збитку з урахуванням зносу транспортного засобу відповідає положенням діючого законодавства.

Враховуючи необхідність дотримуватись умов договору оренди транспортного засобу в частині понесення позивачем майнової відповідальності за збереження транспортного засобу та обов'язковість його відновлення в разі пошкодження (п 3.3 договору оренди) 13.05.2013 між позивачем та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір № 3-05/13 виконання робіт (а.с.16-17).

Згідно з умовами вищенаведеного договору, виконавець взяв на себе зобов'язання провести ремонтні роботи пошкодженого транспортного засобу «Вольво», який був йому наданий позивачем.

Як вбачається із наданої позивачем калькуляції №13.05.2013 (а.с.197) вартість робіт по відновленню транспортного засобу «Вольво» д.н.з НОМЕР_3 становить 50743,16 коп., що є меншим ніж було розраховано страховою компанією як вартість відновлювального ремонту.

Згідно платіжних доручень №2396 від 10.06.2013 та №1989 від 16.05.2013 позивачем було сплачено на рахунок ФОП ОСОБА_5 23000 грн.

Відповідно до акту прийому - передачі від 24.07.2013 ремонтні роботи транспортного засобу «Вольво» були виконані.

Визначаючи розмір, заподіяної позивачам матеріальної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з положень.2 ст.1192 ЦК України відповідно до якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Сума в розмірі 21030,77 грн. є різницею між сумою вартості робіт по відновленню транспортного засобу (50743,16 коп.) та сумою здійсненого страхового відшкодування (29712,36 грн.).

Доводи апеляційної скарги щодо невстановленого розміру матеріальної шкоди, в зв'язку з неповідомленням відповідача про огляд транспортного засобу при проведенні оцінки від 26.04.2013, відхиляються колегією суддів оскільки саме по собі неповідомлення відповідача про огляд транспортного засобу не тягне за собою недійсність проведеного висновку. Щодо сумнівів, які викликані таким неповідомленням, то наявні в матеріалах справи звіт №7809 від 26.04.2013 та калькуляція відновлювального ремонту №13.05.2013 визначають приблизно однакову суму 50000 грн., а тому такі сумніви не є обґрунтованими. Інших доказів або правових підстав на спростування вказаних доказів стороною відповідача заявлено не було.

Посилання представника відповідача на ігнорування судом першої інстанції поведінки позивача щодо ненадання на вимогу судового експерта фотознімків пошкодженого автомобіля, що унеможливило проведення експертизи, також не можуть бути прийняті до уваги суду.

Так, положення ч. 1 ст. 146 ЦПК України визначають, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Вказані положення надають суду право, а не зобов'язують його, встановити факт, для з'ясування якого експертиза була призначена. Разом з тим, в силу ст. 212 ЦПК України, суд має оцінити кожний доказ окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у відповідача страхового полісу, який передбачає відповідальність страхувальника за шкоду, заподіяну майну в межах 50000 грн., тобто в межах суми заподіяної шкоди відхиляються колегією суддів з наступних підстав.

Як вже вказано вище, дії страхової компанії відповідають положенням ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України власник пошкодженого внаслідок транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі заподіяної йому майнової шкоди.

При цьому згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, навіть якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспорт засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

Розмір стягнутих з відповідача судових витрат також відповідає вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому вона задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.02.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: