У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання: Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 10 176, 20 гривень.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з»ясованих фактичних обставинах справи.

Вказує, що позивач безпідставно нарахував суму заборгованості за кредитом в розмірі 10 176, 20 гривень, оскільки сума фактичної заборгованості складає 8 187,99 гривень. При здійсненні розрахунку пені і штрафів позивач застосував ставки, виходячи з «Умов та правил надання банківських послуг» в той час, коли про будь-які умови надання кредиту, окрім зазначених в заяві Позичальника № ROHIF 300970784, її при укладенні договору не повідомляли, з Умовами та правилами надання банківських послуг не ознайомлювали, їх вона не підписувала .

Стверджує, що зазначені Умови, на підставі яких позивач здійснив розрахунок заборгованості, є суттєвим доповненням до самого договору кредиту та істотно змінюють обов»язки позичальника у порівнянні з основним договором. Відсутність підпису позичальника

____________________________________________________________________________

Справа № 569/13801/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_2

Провадження № 22-ц/787/1260/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_3

під зазначеними Умовами є порушенням письмової форми укладення договору та свідчить про те, що викладені Умови не були нею прийняті.

Доводить, що підпис у заяві про надання кредиту жодним чином не свідчить про надання нею згоди на умови, передбачені в додатках, тим більше, що її не було повідомлено та ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Додатково вказує, що в суді першої інстанції не було доведено того, що відповідачка погоджується на згадані Умови, підписавши і ознайомившись лише з заявою позичальника від 25.06.20121 року. Крім цього, Умовами передбачена подвійна відповідальність кредитора за невиконання обов»язків у вигляді пені і штрафу, а сама пеня не відповідає вимогам закону, оскільки перевищує подвійну ставку НБУ.

Просить заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.02.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з»явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зобов"язання за кредитним договором не виконано, заборгованість не погашена, то відповідно дана заборгованість має бути стягнута з ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони ґрунтуються на зібраних по справі доказах

Судом установлено, що 25.06.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № ROHIF 300970784, за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 17 126,40 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном до 24.07.2015 року (а.с.6).

Як вбачається із змісту заяви, позичальник ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.6), особисто поставивши свій підпис на заяві.

Своїм підписом ОСОБА_1 ствердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в «ПриватБанку». Отже, твердження відповідачки що вона з Правилами надання банківських послуг при укладенні договору кредиту не була ознайомлена повністю спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 2.4.5.1 Умов і правил надання банківських послуг у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, включаючи заборгованість, що виникла в зв»язку з п.2.4.3.6; 2.4.5.2; 2.4.5.3; Умов та правил боржник виплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту, в тому числі заборгованості згідно з п.2.4.3.6; 2.4.5.2; 2.4.5.3 Умов і правил за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні /а.с. 13/.

Відповідно до п.2.4.5.5. Умов і правил при порушенні боржником строків платежів по любому із грошових зобов»язань, передбачених договором більше ніж на 90 днів, боржник зобов»язаний виплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. /а.с.13/.

Взяті на себе зобов"язання банк виконав в повному обсязі, відповідачка належним чином умови договору не виконує, допустила заборгованість.

Факт наявності заборгованості за кредитом в сумі 8 187,99 гривень відповідачка не заперечує.

Свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник не виконував належно. У зв'язку з цим, станом на 15.08.2014 року, виникла заборгованість на загальну суму - 10 192,06 гривень, із яких: 8187,99 гривень - заборгованість за кредитом, 2,39 гривень - заборгованість у зв'язку з несплатою процентів, 719,31 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 320,84 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором; 500 грн. - штраф фіксована частина та 461,53 гривень - штраф процентна складова (а.с. 4-5).

Відповідно до вимог ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Таким чином, підписавши 25.06.2012 року заяву про отримання банківської послуги у формі кредиту в сумі 17126 грн. 42 коп. із визначенням терміну дії, порядку погашення, базової процентної ставки та розміру комісії, відповідач уклав договір про надання банківських послуг у письмовій формі.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Отже, за правилами ст.1050 ЦК боржник зобов'язаний сплатити позивачу всі нараховані і несплачені суми за умовами договору, тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не зобов»язана сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що були зазначені в Умовах, колегія суддів до уваги не приймає.

Згаданий договір в установленому законом порядку не оспорений і недійсним не визнаний.

Щодо посилання в апеляційній скарзі апелянта на те, що Умовами передбачена подвійна відповідальність кредитора за невиконання обов»язків у вигляді пені та штрафу, а саме пеня не відповідає вимогам закону, оскільки перевищує подвійну ставку НБУ, колегія не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає штраф як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання та пеню як один із різновидів неустойки грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Таким чином, базою обчислення пені є сума несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення. Тобто пеня може застосовуватись не щодо будь-якого порушення зобов»язання, а тільки щодо несвоєчасного виконання прострочення.

Якщо мова іде про неустойку (пеню), встановлену у грошовій сумі, то її розмір встановлюється договором або законом.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання» розмір пені встановлюється в договорі, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачена пеня.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/20134 року роз»яснено, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобовязаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності (підприємці).

За таких обставин, колегія суддів рахує, що доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права, яке би призвело до неправильного вирішення справи. Підстав для скасування, зміни судового рішення не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

ОСОБА_4