Справа № 464/9365/14 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/3317/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Щербай В.П.,

за участю: апелянта(позивача) - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_8 та жінки ОСОБА_9 без реєстрації шлюбу та факту ведення спільного господарства в період з квітня 1997р. до 26 грудня 2011р. - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що дане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, покликається на те, що нею були подані наступні докази: довідки з місця проживання, акти, листування особистого характеру, фотографії, диски із відеозаписами та допитувались свідки в підтвердження факту спільного проживання, однак судом не було надано жодної оцінки вказаним доказам. Крім того судом не враховано положення ст.17 Закону України «Про власність», який був чинним на період виникнення спірних правовідносин, згідно якого майно придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта(позивача) ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_10 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту ведення спільного господарства в період з квітня 1997р. до 26 грудня 2011р..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 26.12.2011р. Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №8, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 26.12.2011р.(а.с.7)

Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_8 30.12.2011р. на праві приватної власності зареєстровано АДРЕСА_1.(а.с.104)

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 05.03.2012р..(а.с.6)

В обґрунтування позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, позивач посилався на приписи ст.74 СК України.

Разом з тим, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності Цивільним та Сімейним кодексами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України"(у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України у цих випадках не застосовуються.

Із врахуванням положень ст.58 Конституції України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги про встановлення факту проживання позивача однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_8 в період з квітня 1997р. по січень 2004р. задоволенню не підлягають, оскільки чинний на цей час Кодекс про шлюб і сім'ю не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Крім того, згідно роз'яснень ППВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п.20 зазначено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судом необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склались усталені відносини, що притаманні подружжю.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 до 23 липня 2002р., що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 04.10.2012р.(а.с.106)

Із врахуванням наведеного, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з квітня 1997р. - 23.07.2002р., тобто до моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_4 також не підлягають до задоволення із вказаних підстав.

Згідно із ч. 1 ст.17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Підстава позову визначається нормами закону, який підлягає застосуванню.

У зв'язку із цим позивачка повинна довести не лише факт спільного проживання, а й те, що внаслідок спільної праці з ОСОБА_8 ними придбано спірне майно.

Доводи позивачки про те, що спірне майно було придбане за спільні кошти останньої та ОСОБА_8 належними та допустимими доказами не підтверджено. В матеріалах справи відсутні докази про доходи позивачки за спірний період.

Зазначене, також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13, прийнятою за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ч. 1 ст. 355 ЦПК України, в якій Верховний Суд України зазначив, що майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21, ч. 1 ст. 36 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Для визнання осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, встановленню підлягають факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно, з'ясування обсягу спільно нажитого майна, часу та джерела його придбання, наявність спільного побуту; існування взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження її проживання однією сім'єю з ОСОБА_8 як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, наявності спільного побуту, існування між ними взаємних прав та обов'язків до моменту офіційної реєстрації шлюбу, тобто 26.12.2011р..

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М.Гриновець