Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача: Куцина М. М.,

суддів - Бондаренка Ю.О., Собослоя Г. Г,.

при секретарі: Маринець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Іршавського районного суду від 24 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Дельта- Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „Дельта - Банк" про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство „Дельта- Банк" звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

24 грудня 2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 471/ФК-07, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 555 500,00 грн. ( п'ятсот п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот гривень), з розрахунку 11,70 % річних з кінцевим терміном повернення 16.12.2038 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором з відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 471/Zфпор-07-01 від 24.12.2007 року.

30.06.2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТзОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», де в додатку №2 до вказаного договору як боржників вказано відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В порушення умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконано.

Станом на 20.11.2013 року утворилась заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 471/ФК-07 від 24.12.2007 року, яка становить 763971,07 грн., з яких 533105,00 грн. - тіло кредиту, 198981,00 грн. - відсотки, 31885,70 грн. - комісія, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 763971,07 гривень, та судові витрати по справі в сумі 3654,00 гривень судового збору.

Позивач за первісним позовом, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст.512-519, 530, 536, 553, 554, 610, 612, 629, 1046-1050, 1054,1056-1 ЦК України, просив у суді першої інстанції стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 471/ФК-07 від 24.12.2007 року, сума якої становить 763971,07 грн., з яких 533105,00 грн. - тіло кредиту, 198981,00 грн. - відсотки, 31885,70 грн. - комісія. Вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства „ Дельта- Банк" про визнання договору поруки припиненим.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 24 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 471/ФК-07, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 555500,00 грн. з розрахунку 11,70 % річних з кінцевим терміном повернення 16.12.2038 року.

В забезпечення повернення кредиту з відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 471/Zфпор-07-01 від 24.12.2007 року.

30.06.2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТзОВ «Укрпромбанку» на користь АТ « Дельта Банку».

ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п.6.2 кредитного договору, скористався передбаченим цим договором правом дострокового повернення кредиту, оскільки 13 грудня 2011 року направив письмову вимогу № 75312 позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_3 про усунення порушень виконання кредитного договору та надано строк для добровільного погашення заборгованості в сумі 716153,45 грн..

13 грудня 2011 року Кредитор надсилав позичальнику та поручителю вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотки за користування та пені, яка ними отримана 22.12.2011 року, і кінцевим днем оплати є 20 січня 2012 року.

Отже, пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до частини другої статі 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

5 травня 2014 року банк пред'явив до боржника й поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача за зустрічним позовом вважає, що слід визнати договір поруки припиненим, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк пред'явлення позову до поручителя, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на зазначені у зустрічній позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, просила у суді першої інстанції визнати договір поруки №471 - 07-01 від 24 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та відповідачем, припиненим.

Рішенням Іршавського районного суду від 24 вересня 2014 року позов ПАТ „ Дельта Банк" - задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 763971,07 грн., з яких 533105,00 грн. - тіло кредиту, 198981,00 грн. - відсотки, 31885,70 грн. - комісія та судові витрати по справі в сумі 3654,00 гривень судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2. не погодився з рішенням суду першої інстанції і оскаржив це рішення у апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду у частині вирішення первісного позову, та в цій частині первісного позову ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 не погодився з рішенням суду першої інстанції і оскаржив це рішення у апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду у частині вирішення первісного позову щодо солідарного стягненя з нього, як поручителя, заборгованості за кредитним договором, та у частині вирішення зустрічного позову. У зазначених частинах первісного та зустрічного позову просив ухвалити нове рішення, яким відмовити у солідарному стягненні заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_3 та задовольнити зустрічний позов.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають суттєве значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Представник ПАТ „ Дельта Банк" у суді апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційні скарги безпідставними.

Представник апелянтів у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційних скарг підтримала у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з'явилися по справі, перевіривши матеріали справи, кредитну справу та обговоривши доводи апеляцій, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Задовольняючи первісний позов суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, у зв'язку із чим, на підставі ст. ст. 526, 527, 553, 554, 625,1050, 1054 ЦК України, боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобов'язання, оскільки строк виконання основного зобов'язання встановлено 16 грудня 2038 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що за кредитним договором установлено строк виконання основного зобов'язання до 17 грудня 2038 року, а тому будь- яка зміна строку виконання зобов'язання не є строком, з якого починає спливати шестимісячний строк пред'явлення вимог до порушення, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо вирішення первісного позову про стягнення кредитної заборгованості з позичальника ОСОБА_2 , оскільки суд у зазначеній частині первісного позову повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Однак, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції у частині вирішення первісного позову щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_3 та вирішення зустрічного позову. Оскільки у зазначеній частині первісного та зустрічного позову суд дійшов до такого висновку, не з'ясувавши дійсні обставини справи, без перевірки доводів і заперечень сторін та без належної оцінки доказів. Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою до скасування рішення суду першої інстанції у частини вирішення первісного позову щодо стягнення кредитної заборгованості з поручителя, та у частині вирішення зустрічного позову та у зазначених частинах первісного та зустрічного позову, ухвалення нового рішення, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, про відмову у задоволенні у частині первісного позову щодо поручителя , та задоволення зустрічного позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні факти.

24 грудня 2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 471/ФК-07, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 555500,00 грн. ( п'ятсот п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот гривень) з розрахунку 11,70 % річних з кінцевим терміном повернення 16 грудня 2038 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором з відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 471/Zфпор-07-01 від 24.12.2007 року.

30 червня 2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та АТ « Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТзОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», де в додатку №2 до вказаного договору як боржників вказано відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3(а. с.31).

Боржник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_3 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 27 грудня 2038 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами, згідно з графіком платежів).

В порушення умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконано. Станом на 20.11.2013 року утворилась заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 471/ФК-07 від 24.12.2007 року, сума якої становить 763971,07 грн., з яких 533105,00 грн. - тіло кредиту, 198981,00 грн. - відсотки, 31885,70 грн. - комісія.

Матеріалами кредитної справи встановлено, що 21 липня 2009 року боржник перестав погашати кредит, і цей факт визнається сторонами у суді апеляційної інстанції .

У зв'язку з порушенням графіка погашення платежів та виникнення заборгованості за кредитним договором кредитор використав, передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 6.2 договору, право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 23 липня 2009 року письмову вимогу боржнику та поручителю про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, не пізніше 24 серпня 2009 року ( а. с. 194 - 195 кредитна справа ). Також 13 грудня 2011 року кредитор повторно надіслав письмову вимогу боржнику та поручителю про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів, не пізніше 13 січня 2012 року.

Граничний строк виконання зобов'язання, установлений банком, 24 серпня 2009 року.

29 березня 2010 року кредитор звернувся із позовом до боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3

7 квітня 2010 року суддею Іршавського районного суду відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТзОВ «Український промисловий банк».

16 листопада 2010 року ухвалою Іршавського районного суду за заявою позивача АТ „ Дельта Банк"- позов кредитора залишено без розгляду.

13 грудня 2011 року кредитор повторно надіслав письмову вимогу позичальнику та поручителю про дострокове повернення всієї суми кредиту за кредитним договором протягом 30 днів й пов'язаних із ним платежів не пізніше 13 січня 2012 року.

5 лютого 2014 року банк пред'явив до боржника й поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 20 листопада 2013 року, з врахування тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.11 кредитного договору № 471/ФК-07 від 24.12.2007 року, встановлено, що позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим Договором та Графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у зв'язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які виникають у зв'язку з укладенням цього договору (надалі - «Графік платежів за договором»), який є невід'ємною частиною цього договору (Додаток № 1).

Відповідно до п. 2.4. кредитного договору № 471/ФК-07 від 24.12.2007 року, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш, як 1493,00 грн. по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору № 471/ФК-07 від 24.12.2007 року, банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги від банку повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором.

Із пункту 10 договору поруки від 24 грудня 2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржниками своїх зобов'язань перед банком за кредитним договорам не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягаютьзастосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором, банк, відповідно до частини другої статі 1050 ЦК України і пункту 6.2 кредитного договору, використав право дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 23 липня 2009 року та повторно 13 грудня 2011 року претензію - повідомлення ( вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, кредитор, відповідно до частини другої ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином , у разі зміни кредитором, на підставі частини другої ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

13 грудня 2011 року кредитор повторно надіслав письмову вимогу позичальнику та поручителю про дострокове повернення всієї суми кредиту за кредитним договором протягом 30 днів й пов'язаних із ним платежів не пізніше 13 січня 2012 року.

З огляду на викладене, у Публічного акціонерного товариства „ Дельта- Банк" виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання порушених зобов'язань боржника ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості за кредитним договором, починаючи з 15 січня 2012 року протягом наступних шести місяців.

Банк, як вбачається з матеріалів справи, звернувся з позовом до позичальника та поручителя лише 5 лютого 2014 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Отже, у разі зміни кредитором, на підставі частини другої статі 1050 ЦК України, строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня 2014 року у справі за позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання поруки припиненою.

Доводи апеляційної скарги позичальника ОСОБА_2 щодо того, що 21 січня 2010 року Постановою правління Національного банку відкликано банківську ліцензію у ТзОВ „Український промисловий банк" у зв'язку із ініціювання процедури ліквідації цього банку, і що на цій підставі банк втратив право укладати угоди, пов'язані із відступленням права вимоги до своїх боржників, про те, що укладений договір від 30 червня 2010 року є недійсним, а також те, що місцевим судом не розглядалося питання щодо застосування строку позовної давності, підлягають відхиленню, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Договір від 30 червня 2010 року про передачу активів та кредитних зобов'язання ТзОВ „ Укрпромбанку" на користь АТ Дельта Банку" на час розгляду справи у суді першої інстанції є чинним. Відповідачем ОСОБА_2 та його представником письмової заяви у суді першої інстанції щодо застосування строків позовної давності не подано.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитний договір № 471/ФК-07 від 24.12.2007 року не містить додаткових вимог при заміні кредитора, в додатку №2 до вказаного договору, як боржників вказано відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тому посилання представника відповідачів ОСОБА_4, на те, що позивач не має право вимоги до відповідачів є безпідставним.

Також, судова колегія не може визнати як письмову заяву позичальника ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності , яка зазначена у абзаці першому тексту письмового заперечення, у якому міститься прохання представника ОСОБА_2 , що заявлені в межах строку позовної давності позовні вимоги кредитора про стягнення заборгованості із позичальника не підлягають, оскільки письмова заява про застосування строків позовної давності у суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_2 та його представником заявлялась .

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що в частині вирішення первісного позову Публічного акціонерного товариства „ Дельта- Банк" щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 - слід відмовити у позові, з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України.

У відповідності до пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення Іршавського районного суду від 24 вересня 2014 року - в частині первісного позову Публічного акціонерного товариства „Дельта - Банк"- скасувати, в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 - відмовити. В решті рішення в частині первісного позову залишити без змін. Рішення в частині зустрічного позову скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення. Зустрічний позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „ Дельта-Банк" про визнання договору поруки припиненим - задовольнити. Визнати поруку ОСОБА_3 за договором поруки за №471 /Zфпор-07-01 від 24 грудня 2007 року , укладеним між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю „ Український промисловий банк", такою, що припинена .

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду від 24 вересня 2014 року - в частині вирішення первісного позову Публічного акціонерного товариства „Дельта- Банк" до ОСОБА_3 щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_3 скасувати та у цій частині первісного позову щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 - відмовити.

В решті рішення в частині первісного позову - залишити без змін.

Рішення Іршавського районного суду від 24 вересня 2014 року в частині вирішення зустрічного позову скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення

Зустрічний позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати поруку ОСОБА_3 за договором поруки за №471 /Zфпор-07-01 від 24 грудня 2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю „Український промисловий банк", такою, що припинена.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: