У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Василевича В.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, Державної фіскальної служби України, управління Служби безпеки України в Рівненській області та Служби безпеки України на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 8 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи Генеральна прокуратура України, Служба безпеки України, Державна фіскальна служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та представників фіскальної служби та прокуратури, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 8 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету шляхом безспірного списання коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 70 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування і прокуратури та 717 грн. 82 коп. судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність в частині визначення розміру відшкодовуваної моральної шкоди.

Вказує, що судом першої інстанції об'єктивно оцінено та визначено підстави відшкодування моральної шкоди, однак визначений розмір моральної шкоди не відповідає характеру і ступеню важкості завданих їй моральних страждань.

Зазначає, що з метою забезпечення доказів та всебічного та об'єктивного розгляду справи вона звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів та просила допитати в судовому засіданні чотирьох свідків, однак в задоволенні даної заяви судом було відмовлено.

Судом поверхнево розглянуто як доказ по цивільній справі висновок експерта № 2-04/06 від 04.06.2015 року, відповідно до якого фактор "D" (розмір компенсації моральної шкоди) при притягненні невинуватого до кримінальної відповідальності складає 12 мінімальних заробітних плат, як кількісний еквівалент завданих моральних страждань, що у співвідношенні до грошового еквіваленту становить: 120МЗП х 1218,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом па день прийняття рішення суду) = 146 160,00 грн.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не в повному обсязі врахував те, що їй було завдано нестерпних душевних страждань, які, зокрема, виразилися у втраті сенсу продовжувати життя та думках про самогубство, значному погіршенні стану здоров'я, руйнуванні життєвих планів і соціальних зв'язків, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію.

Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди з 70 000 грн. на 146 160 грн.

Службою безпеки України та управлінням Служби безпеки України в Рівненській області також подані апеляційні скарги, в яких вони вказують, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим в зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушенням норм матеріального права.

Зазначають, що досудове слідство здійснювалося у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, будь-якого тиску на ОСОБА_1 з боку слідчого підрозділу УСБУ не відбувалося, матеріали кримінального провадження не розголошувалися та не поширювалися будь-які інші відомості щодо позивача, які могли б призвести до моральних втрат.

Висновок суду про те, що порушена стосовно ОСОБА_1 кримінальна справа впливала також на її трудові відносини є необґрунтованим, оскільки матеріалами кримінальної справи №293 та кримінального провадження №0000049 не підтверджуються факти про те, що з ініціативи слідства позивача було відсторонено від роботи, переведено на іншу роботу чи звільнено з роботи в Кузнецовській ОДПІ.

При оцінці висновку судово-психологічної експертизи від 4 червня 2015 року № 2-04/06 суд не врахував той факт, що він не відповідає та суперечить фактичним обставинам справи.

Висновок суду про те, що після повернення кримінальної справи для додаткового розслідування аж до закриття кримінального провадження, позивач перебувала у стані правової невизначеності щодо висунутого для неї обвинувачення у вчиненні злочину не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки процесуальних дій, які б обмежували права позивача, не здійснювалося.

Вважають, що приймаючи до уваги позицію суду про наявність моральної шкоди та доведеність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням, судом необґрунтовано визначено розмір моральної шкоди в розмірі 70 000 грн.

Так як позивач перебувала під слідством і судом, як обвинувачена та до неї застосовувався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд протягом 2 років 4 місяців розмір моральної шкоди має становити - 34 104 грн. (1218 грн. х 28 місяці = 34 104).

З наведених підстав Служба безпеки України та управління Служби безпеки України в Рівненській області просять скасувати рішення Кузнецовського міського суду від 8 липня 2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник Державної фіскальної служби України покликається на незаконність рішення суду першої інстанції в зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом у рішенні не наведено конкретних фактів незаконних дій працівників відділу внутрішньої безпеки при ДПА в Рівненській області, якими саме діями було завдано шкоди, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Висновки суду першої інстанції про те, що порушена щодо ОСОБА_1 кримінальна справа впливала на її трудові відносини, так як в результаті ряду проведених реорганізацій позивач була звільнена в зв'язку з скороченням штатної чисельності Кузнецовській ОДПІ є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 було звільнено з посади завідувача сектору взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю в зв'язку із скороченням штатної чисельності та у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України наказом Кузнецовської ОДПІ Рівненської області ДПС від 2.09.2013 року №7-о, який позивачем в судовому порядку не оскаржувався.

З часу винесення постанови про притягнення ОСОБА_1, як обвинуваченої у кримінальній справі №293 та пред'явлення обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 362 КК України, жодним чином не було порушено трудових прав позивача, вона продовжувала працювати на займаній нею посаді та отримувала заробітну плату за виконання своїх посадових обов'язків.

Вказує, що долучене ОСОБА_1 до матеріалів справи подання щодо відсторонення її від займаної посади, не може вважатися належним та допустимим доказом по справі в силу вимог ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки не містить підпису посадової особи.

З огляду на викладене ДФС України просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Апеляційні скарги ОСОБА_1, управління Служби безпеки України в Рівненській області та Служби безпеки України, Державної фіскальної служби України підлягають відхиленню з наступних підстав.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності та обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, який обмежував право ОСОБА_1 на вільне пересування, безперешкодно покидати місце свого проживання без дозволу, тривалість незаконних дій досудового слідства, характер, обсяг, глибину душевних, психічних страждань, яких зазнала позивач, стан її здоров'я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд вважав, що розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди позивачу в сумі 70 000 грн., відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Згідно з ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом - Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно п.2 ч.1 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає зокрема у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Частинами 5,6 ст. 4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням обставин справи в межах, передбачених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Судом встановлено, що 19.09.2011 року слідчим слідчого відділу УСБУ в Рівненській області винесено постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.362 КК України - вчинення несанкціонованої зміни інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп'ютерах), вчинені особою, яка має право доступу до неї.

20.10.2011 року слідчим винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 в якості обвинуваченої в кримінальній справі №293 та пред'явлено обвинувачення за ч.1 ст.362 КК України, обрано їй запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

В подальшому вказана кримінальна справа була направлена до суду, в ході розгляду якої 16.12.2013 року постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 6.02.2014 року, кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 в зв'язку з неповнотою досудового слідства повернуто прокурору Рівненської області для організації проведення додаткового розслідування. Вказаною постановою також скасовано обраний ОСОБА_1 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

10.10.2014 року постановою слідчого Управління СБУ в Рівненській області кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

За наведеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачка відноситься до кола осіб, визначених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету України.

Не можуть бути прийняті судом доводи апеляційних скарг СБУ, управління СБУ в Рівненській області про те, що досудове слідство здійснювалося у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, будь-якого тиску на ОСОБА_1 з боку слідчого підрозділу УСБУ не відбувалося, матеріали кримінального провадження не розголошувалися та не поширювалися будь-які інші відомості щодо позивача, які могли б призвести до моральних втрат, після повернення кримінальної справи для додаткового розслідування процесуальних дій, які б обмежували права позивача, не здійснювалося, так як, у даному випадку, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції призначалась судова психологічна експертиза, відповідно до висновку за №2-04/06 від 4.06.2015 року якої, ситуація перебування під слідством і судом підозрюваної (обвинуваченої) у кримінальному провадженні впродовж довгого часу являлась для ОСОБА_1 тривало психотравмуючою, обумовила негативні зміни психоемоційної, психосоматичної та соціальної сфер особистості, обмежила можливості повноцінної життєдіяльності, потягла за собою тривалу фіксацію негативних переживань скривдженої честі та правової невизначеності, тобто спричинила психологічні (моральні) страждання. Орієнтовний розмір компенсації завданих ОСОБА_1 моральних страждань становить 120 мінімальних заробітних плат.

У ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом із урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, мінімальна заробітна плата становить 1218 грн.

Встановлено, що під слідством та судом ОСОБА_1 перебувала із 19.09.2011року до 10.10.2014 року, що становить 36 місяців і 21 день, з яких протягом 25 місяців і 26 днів до неї було застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 43 848 грн. (1218 грн. х 36 місяців).

Стягнувши 70 000грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом понад три роки, в зв'язку з чим порушені її життєві зв'язки, які потребують значного часу та зусиль для відновлення до попереднього стану відшкодування моральної шкоди, прийшов до правильного висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди, не обмежуючись її мінімальним розміром.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок судово-психологічної експертизи, згідно якого розмір моральної шкоди становить 120 мінімальних заробітних плат, не заслуговують на увагу, оскільки у висновку експертом вказано лише орієнтований розмір компенсації моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Безпідставними є доводи позивача щодо відхилення судом її заяви про виклик та допиту свідків, оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 136 ЦПК України, вказану заяву було подано після початку розгляду справи по суті.

Не обґрунтованими є покликання апеляційних скарг СБУ, управління СБУ в Рівненській області та ДФС України про ненадання позивачем суду доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної шкоди внаслідок її вимушеного звільнення з роботи через перебування під слідством. Із копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 переведена 1.03.2012року з посади начальника відділу погашення прострочених податкових зобов'язань Кузнецовської ОДПІ на посаду завідувача сектору взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю, з якої звільнена 2.09.2013року у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників, згідно п.1 ст. 40 УЗпП України.

Вбачається, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2011року №981 «Про утворення органів Державної податкової служби постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, реорганізувавши шляхом злиття, перетворення і приєднання державні податкові адміністрації в АРК, областях, мм.Києві та Севастополі, державні податкові інспекції у районах, спеціалізовані державні податкові інспекції, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції за переліком згідно з додатків.

Додатком №2 до постанови визначено, що Кузнецовська ОДПІ Державної податкової служби утворюється шляхом перетворення Кузнецовської ОДПІ.

Сторонами не заперечувалося, що переведення позивачки на посаду завідувача сектору взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю проведено Кузнецовською ОДПІ ДПС на підставі наказу керівника в зв'язку із вищевказаною реорганізацією податкової служби.

ДФС України в ході розгляду справи не доведено, що в Кузнецовській ОДПІ відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності штату, а не змінилася лише назва установи. Відсутні й докази того, що у новоствореній Кузнецовській ОДПІ ДПС відділ(сектор) погашення податкового боргу виконував інші функції з аналогічним відділом старої інспекції.

В матеріалах справи міститься копія подання №2821/08-021 від 7.03.2012року начальника ВВБ при ДПА в Рівненській області УВБ ДПС України Водько С.С. про відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади: завідувача сектору взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю. Хоча дане подання не містить підпису начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА в Рівненській області і від займаної посади вона відсторонена не була, однак воно було надіслано у Кузнецовську ОДПІ ДПС і подальше скорочення цієї посади підтверджує доводи позивачки щодо порушення її трудових прав в зв'язку з порушеною щодо неї кримінальною справою.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що порушення щодо позивача кримінальної справи вплинуло на її трудові відносини ґрунтується на матеріалах справи.

Суд першої інстанції вірно встановив зміст спірних правовідносин, дав належну оцінку доказам у справі, а висновок про обов'язок держави відшкодувати моральну шкоду, заподіяну тривалим необґрунтованим кримінальним переслідуванням з боку правоохоронних органів відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи скарг висновки суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Державної фіскальної служби України, управління Служби безпеки України в Рівненській області та Служби безпеки України відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 8 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Василевич В.С.