Провадження № 2/331/922/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.

за участю секретаря Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 вересня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір кредиту № 159-9-К/Р, згідно з умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 313000,00 грн. зі сплатою 18 % річних. 24 серпня 2006 року ОСОБА_5 помер. 30 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 695 ОСОБА_6 було укладено договір поруки №159-9-К/Р/П-1, згідно з умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобовязань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 159-9-К/Р від 29 вересня 2005 року. У період з вересня 2006 року по листопад 2008 року позивачем було сплачено банку 162149,39 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2009 року визнано недійсним договір поруки за № 159-9-К/Р/П-1 від 30 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» на забезпечення зобовязань ОСОБА_5 за кредитним договором № 159-9К/Р від 29 вересня 2005 року. Зазначене рішення суду першої інстанції ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2009 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 березня 2012 року залишено без змін. Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на його користь грошові кошти у сумі 162149,39 грн., які набуті банком без правових підстав.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просить суд розглянути справу без його присутності, проти задоволення позову заперечує, з підстав, наведених у письмових запереченнях та поясненнях, наданих в попередніх судових засіданнях, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову.

Крім того, третя особа ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 в надала суду письмові заперечення проти позову, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що після смерті її чоловіка ОСОБА_5 в серпні 2006 року ОСОБА_1 фактично одноособово незаконно заволодів приміщенням кафе «Дальнобійник» за адресою: м.Запоріжжя. Оріхівське шоссе, буд. 2-6, право власності на яке було зареєстроване на ім 'я ОСОБА_5 та яке було предметом іпотеки за кредитним договором №159-9/К/Р від 29 вересня 2005 року, укладеним між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк». З того часу до жовтня 2009 року ОСОБА_1 здійснював в кафе підприємницьку діяльність, тобто використовував чужу власність для отримання доходів. Саме з коштів, отриманих від роботи кафе він міг сплачувати платежі за кредитом померлого ОСОБА_5, оскільки будь-яких інших доходів він не мав. Вважає, що сплата кредитних зобовязань ОСОБА_5 здійснена за рахунок коштів, що належали спадкоємцям. В підтвердження зазначених обставин надає суду постановою Комунарського PB ЗМУ

УМВС України в Запорізькій області від 24.07.2009 року про відмову в порушенні кримінальної справи, копією позовної заяви про усунення перешкод та ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.09.2009 року по справі № 2-3528/09.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 вересня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та фізичною особою ОСОБА_5 було укладено договір кредиту № 159-9-К/Р, згідно з умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 313000,00 грн. зі сплатою 18 % річних.

24 серпня 2006 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС №055021, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції 26.08.2006 року.

30 серпня 2006 року між ОСОБА_1, ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 695 ОСОБА_6 було укладено договір поруки №159-9-К/Р/П-1, згідно з умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобовязань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 159-9-К/Р від 29 вересня 2005 року. Вказаний договір не містить підпису ОСОБА_5

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2009 року визнано недійсним договір поруки за № 159-9-К/Р/П-1 від 30 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» на забезпечення зобовязань ОСОБА_5 за кредитним договором № 159-9К/Р від 29 вересня 2005 року. Зазначене рішення суду першої інстанції ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2009 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 березня 2012 року залишено без змін.

В обґрунтування позову зазначено, що у період з вересня 2006 року по листопад 2008 року позивачем було сплачено банку 162149,39 грн., що підтверджується довідкою банку від 12 листопада 2008 року за вих. № 494к/133-445-09 та квитанціями про внесення платежів.

Згідно з довідкою від 12 листопада 2008 року за вих. № 494к/133-445-09, виданою керівником відділення АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_6, ОСОБА_1 здійснювалось погашення кредиту на загальну суму 232327, 94 грн. у період з вересня 2006 року по листопад 2008 року відповідно до договору поруки № 159-9-К/Р/П-1 від 30 серпня 2006 року, укладеного в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5

Співробітниками ДБ АТ «УкрСиббанк» в рамках Положення «Про Департамент безпеки» було проведено перевірку обставин підписання договору поруки №159-9-К/Р/П від 30.08.2006 року. Перевіркою встановлено, що договір поруки в порушення банківських вимог було підписано після смерті позичальника ОСОБА_5 Документ складено за нетиповою формою, підписано в двосторонньому порядку між представником банку ОСОБА_6 та ОСОБА_1, без участі позичальника. Зазначене підтверджується службовою запискою від 24.12.2013 р. за перевіркою обставин оформлення договору поруки №159-9-К/Р від 29.05.2005 року по кредиту ОСОБА_5

За таких обставин, надана ОСОБА_6 ОСОБА_1 довідка про погашення ОСОБА_1 суми в розмірі 232 327,94 грн. по кредитному договору №159-9-К/Р від 29.05.2005 року не обґрунтована первинними документами, нетипової форми та підписана ОСОБА_6 на посаді начальника УГВ з проставленням печатки відділення №695, що є порушенням вимог посадової інструкції.

З огляду на вищевикладене, вказана довідка не є допустимим доказом по справі, а тому, не може бути прийнята судом до уваги.

Так, 12.11.2008 року заборгованість за кредитним договором № 159-9К/Р від 29 вересня 2005 року була погашена в повному обсязі, що не заперечується відповідачем по справі.

Проте, встановити достовірно особу, що виконала зобовязання, не видається можливим.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2009 року встановлено факт відсутності можливості встановити, яку саме суму ОСОБА_1 сплатив по кредитному договору, яка належність цих грошей та ким саме вони внесені до банку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ті обставини.

Із змісту названої статті вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, тобто формально зазначаються в тексті судового рішення словом "встановив" і перераховуються ті обставини, які суд бере за основу при задоволенні або відмові у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, в даній справі предметом доказування є наявність правової підстави отримання банком коштів та факт внесення цих коштів на рахунок банку позивачем.

У реквізиті квитанцій «призначення платежу» зазначено, що погашення кредиторської заборгованості здійснюється згідно з кредитного договору на погашення зобовязань ОСОБА_5, а не на виконання договору поруки, який визнано судом недійсним.

Тобто правова підстава одержання банком коштів є договір кредиту, зобовязання за яким не припинялись.

Посилання позивача на те, що зобовязання по кредитному договору припинились 24.08.2006 року у звязку із смертю позичальника - ОСОБА_4 не узгоджується з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконано іншою особою.

За загальним правилом цивільного законодавства смерть фізичної особи не припиняє зобовязання, оскільки майнові права та обовязки померлого входять до складу спадщини та переходять до його спадкоємців.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ст.ст.1281, 1282 ЦК України банк звертався до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_5 через 6-ту Запорізьку державну нотаріальну контору, що підтверджується заявою №3038/17-1 від 24.11.2006 року (вх.№3073 від 24.11.2006р.). Таким чином, банк реалізував своє право кредитора.

Крім того, банк звертався з вимогою про погашення заборгованості до поручителя ОСОБА_7 №22-040/1263 від 05.08.2006р., договір поруки з яким був укладений банком 29.09.2005 р., що підтверджується копією зазначеної вимоги.

Сторонами не надано жодного на підтвердження того, що ПАТ «УкрСиббанк» було направлено вимогу про погашення кредиту до поручителя ОСОБА_1

Доводи позивача про те, що деякі квитанції містять реквізит «платник», де зазначено: «ОСОБА_1 через Рудик», а отже, зобовязання виконувалось саме ОСОБА_1 на виконання договору поруки, який визнано судом недійсним, а тому, кошти сплачені за ним підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, не беруться судом до уваги, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», форми документів за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, встановлюються правилами платіжних систем та повинні містити обовязкові реквізити, встановлені Національним банком України.

Відповідно до ч.1 гл.1 розділу 3 Постанови Правління Національного банку України від 14.08.2003 року № 337 «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України», касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною систем для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Згідно з ч.2 гл.1 розділу 3 Постанови цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки. Бланки касових документів виготовляються згідно з їх зразками друкарським способом або з використанням компютерної техніки з відображенням обовязкових реквізитів, передбачених Інструкцією.

Частиною 3 гл.1 розділу 3 Постанови передбачено, що усі реквізити в касових документах мають бути заповнені згідно з правилами, зазначеними в додатку 14 цієї Інструкції.

Відповідно до додатку 14 Постанови, що розділі «Платник» зазначається прізвище, імя та по-батькові фізичної особи, ідентифікаційний або реєстраційний номер, номер особового рахунку. У розділі підпис платник ставить підпис власноруч.

Як вбачається з квитанцій, у всіх платіжних документах є посилання на паспортні дані платника, де вказано паспортні дані померлого ОСОБА_5 В розділі «Підпис платника» на всіх платіжних документах містяться підписи, що різняться між собою. А тому, зробити беззаперечний висновок, що підпис належить ОСОБА_1 не можливо.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, платіжні документи, що свідчать про прийняття готівки банком в рахунок погашення кредиту, не підтверджують внесення цих коштів безпосередньо ОСОБА_1

Аналізуючи вищезазначене та оцінюючи надані сторонами докази у сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не доведено, що кошти, сплачені по квитанціям, які надані ним суду, дійсно сплачені ним та є його особистими коштами.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з підстав їх недоведеності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 59, 60, 61, 107, 207, 208, 209, 212, 214, 215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.М. Світлицька