АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2237/15 Головуючий 1 інстанції - Чередник В.Є.
Справа № 640/6541/14-ц Доповідач Пилипчук Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.

за участю секретаря - Черепахи С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Харківська міська рада, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 р. позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3, якому на праві спільної сумісної власності з його першою дружиною ОСОБА_4 та з їх прийомним сином - ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 30 жовтня 1998 р. належить квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла Після її смерті залишилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири, яку прийняв лише ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_1 на час смерті матері з нею не проживав, а відбував покарання у місцях позбавлення волі, не подавав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. У зв'язку з відмовою нотаріуса 8-ої ХДНК видати позивачці свідоцтво на 2/3 частини квартири після смерті чоловіка ОСОБА_3, просить визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3, померлого 18 серпня 2013 р.; стягунти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити вказане рішення, відмовивши ОСОБА_2 в частині вимог про визнання за нею права власності на 1/3 частину спірної квартири. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що він був зареєстрований у спірній квартирі на момент відкриття спадщини, а тому є таким, що фактично прийняв її. Зазначає, що має право власності на частину квартири. Звертає увагу, що у протоколах допиту вказував місцем проживання іншу адресу, оскільки там мешкала його дружина та двоє малолітніх дітей, тому певний час він проводив з ними, крім того, дружина знаходилась вдома та завжди могла отримати кореспонденцію на його ім*я.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, а також не є малолітньою, неповнолітньою, недієздатною особою та особою, цивільна дієздатність якої обмежена, може прийняти спадщину шляхом подання заяви нотаріусу про це в установлений строк (ст.ст. 1268- 1270 ЦК України), або в додатковий строк, встановлений судом за позовом спадкоємця (ст.. 1272 ЦК України).

Один із способів прийняття спадщини це фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном, тобто здійснення спадкоємцем дій, які дають підставу вважати, що він відноситься до спадкового майна як до свого. До цих дій і відноситься проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи не заперечується сторонами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 жовтня 1998 р. квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, не залишивши заповіту. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири, оскільки всі учасники приватизації мали рівні права на неї. (а.с.7)

З відповіді КП «Жилкомсервіс» від 12.11.2013 року (а.с.19) вбачається, що на день смерті ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_3 (чоловік померлої) та ОСОБА_1 (її син).

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (а.с.9) 6 квітня 2012р. ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3

За змістом заповіту від 14 березня 2012 р. ОСОБА_3 все належне йому майно заповів позивачці та її сину ОСОБА_5.( а.с. 12)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.08.2013 р. ( а.с.8)

12 лютого 2014р. до 8-ої ХДНК звернувся ОСОБА_6 із заявою про відмову від права на прийняття спадщини за заповітом на користь ОСОБА_2 (а.с. 13 ).

12 березня 2014р. за реєстровим № 1-156 на ім'я дружини спадкодавця - ОСОБА_7 державним нотаріусом 8-ої ХДНК було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке складалося з грошових вкладів з відсотками та нарахованою компенсацією.

Згідно письмової відповіді завідуючої 8-ої ХДНК від 01.04.2014р. (а.с. 13 ), відомості щодо подачі інших заяв від спадкоємців у спадковій справі відсутні, однак, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 був зареєстрований разом зі спадкодавцем на день її смерті за однією адресою нотаріус відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини квартири після смерті чоловіка ОСОБА_3

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 13 жовтня 2007 р. по 29 липня 2011 р. знаходився в місцях позбавлення волі, що підтверджується довідкою про звільнення (а.с.20).

У відповідності з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності з ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку не відмовився від неї.

Позивач наполягає, що ОСОБА_1 спадщину після смерті матері ОСОБА_4 не прийняв, оскільки з матір*ю на час її смерті постійно не проживав.

Так, судом першої інстанції дослідженням матеріалів кримінальної справи №1-265/08/17 по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст.ст. 307 ч.1, 2, 309 ч.1 КК України було встановлено. Що на час досудового та судового розгляду, які передували арешту ОСОБА_1 13 жовтня 2007 р. та після його арешту, він власноручно вказував у своїх поясненнях слідству, що місцем реєстрації його є АДРЕСА_1, тоді як місцем проживання є квартира АДРЕСА_2. У процесуальних документах - протоколах допиту ОСОБА_1, постанові суду про застосування запобіжного заходу ОСОБА_1, в обвинувальному висновку, вироку суду місцем проживання ОСОБА_1 вказано - АДРЕСА_2.

Зазначені обставини встановлені судом першої інстанції ОСОБА_1 не оспорює, в суді апеляційної інстанції підтвердив, що дійсно, в ході досудового слідства по кримінальній справі у 2007 році в процесуальних документах вказував, що місцем його проживання є квартира АДРЕСА_2.

У відповідності до ч. З ст. 1268 ЦК України законодавець факт прийняття спадщини пов*язує саме з постійним проживанням разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з реєстрацією.

Не підтвердженими залишились доводи ОСОБА_1 про те, що квартира АДРЕСА_2 не була постійним місцем його проживання, що він зазначав таку адресу, щоб дружина, яка знаходилась вдома, могла отримати кореспонденцію на його ім*я.

В судовому засіданні у якості свідка була допитана ОСОБА_8, яка пояснила, що була знайома з ОСОБА_1 з 2006 року, що вони зустрічались, ночували періодично то у неї вдома, то у нього, однак постійним місцем проживання ОСОБА_1 залишалась квартира в якій він був зареєстрований.

Судова колегія пояснення свідка ОСОБА_8 до уваги не приймає, оскільки вона, будучі дружиною ОСОБА_1 зацікавлена у вирішенні справи на його користь.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_9 також пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 періодично знаходились то в спірній квартирі, то в квартирі ОСОБА_8

Проте, судова колегія вважає, що ОСОБА_1 на час, що передував його арешту та засудженню особисто визначився з місцем проживання, однозначно розмежовуючи місце реєстрації та місце проживання, яким зазначав квартиру АДРЕСА_2.

Крім того, після звільнення з місць позбавлення волі за ОСОБА_1 був встановлений нагляд та зазначено, що він прямує до місця проживання, а саме квартири АДРЕСА_2. Таким чином, і при звільненні ОСОБА_10 також вказав інше місце свого проживання, а не квартиру АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_3 12.06.2013 р. звертався з позовом до сина ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті дружини, посилався на те, що ОСОБА_1 зареєстрований в спірній квартирі, але фактично не мешкав в ній ще до смерті матері - ОСОБА_4 Ухвалою судді Київського районного суду від 05.09.2013 р. зазначена позовна заява була повернута ОСОБА_3, але це відбулось після його смерті. ( а.с. 106-107, 109).

Довідка КП «Жилкомсервіс» від 12.11.2013 р., надіслана до 8-ої ХДНК (а.с.19 ) свідчить про реєстрацію осіб, в т.ч. ОСОБА_1 з 12.12.2002 р. у квартирі АДРЕСА_1. Іншої інформації, а саме про проживання відповідача в квартирі на день смерті матері суду не надано.

Таким чином, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції, який вважав доведеним, що, як до смерті спадкодавця - ОСОБА_4, так і на день її смерті відповідач лише зберігав реєстрацію, однак постійно з матір*ю не проживав, місцем його проживання була квартира АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася, а після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа за № 793/2013 за зверненням дружини спадкодавця - ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини 05.09.2012р.

ОСОБА_3 спадкові права на 1/3 частку спірної квартири, яка належала ОСОБА_4, не оформив, проте це не позбавляє його права власності на вказане майно, тому 1/3 частка спірної квартири, яка належала ОСОБА_4, входить до складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3

Право власності на спірну квартиру в реєстрі прав власності на нерухоме майно та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. За таких обставин, позивач буде позбавлена права оформити свої спадкові права на нерухоме майно в нотаріальній конторі.

За зазначених обставин справи, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді