Ухвала

іменем україни

05 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Ступак О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі - ТОВ «ПУЕЦ») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 27 666 грн, яка утворилася станом на 22 липня 2014 року. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, проте не в повному обсязі сплачує вартість наданих йому житлово-комунальних послуг. Так, станом на 22 липня 2014 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 27 666 грн, яку він відмовляється добровільно оплачувати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ПУЕЦ» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 27 666 грн 32 коп. та судовий збір у сумі 276 грн 67 коп.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вимоги до змісту ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_166/ed_2014_04_10/pravo1/T041875.html?pravo=1> споживач зобов'язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договірних відносин між сторонами щодо надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати за фактично отримані послуги.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4>).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 05 грудня 2011 року серії НОМЕР_1, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого комітету Київської міської ради, належить квартира АДРЕСА_1.

25 жовтня 2011 року між Державним підприємством «Екос» (далі - ДП «Екос) та ОСОБА_3 укладено тимчасовий договір № 219 про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до якого підприємство зобов'язалося надавати ОСОБА_3 житлово-комунальні послуги за чинними розцінками і тарифами, а він - кожного місяця вносити плату на рахунок ДП «Екос» за надані йому житлово-комунальні послуги.

Протоколом Правління Публічного акціонерного товариства холдингової компанії «Київміськбуд» (далі - ПАТ ХК «Київміськбуд») від 15 серпня 2012 року № 29 погоджено передати будинок АДРЕСА_1 разом з інженерними мережами від ДП «Екос» до ТОВ «ПУЕЦ» для подальшої експлуатації. Вказаний будинок прийнято на баланс ТОВ «ПУЕЦ», про що між ДП «Екос» і ТОВ «ПУЕЦ» складено та підписано акт приймання-передачі на баланс та обслуговування житлового будинку.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 06 вересня 2012 року № 1562 затверджені тарифи та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються виконавцями таких послуг, зокрема, затверджені тарифи з утримання будинку АДРЕСА_1 для виконавця послуг ДП «Екос».

01 жовтня 2012 року між ДП «Екос», ПАТ ХК «Київміськбуд» та ТОВ «ПУЕЦ» укладено договір про заміну кредитора № 11/10/1, за умовами якого ДП «Екос» відступив на користь позивача право вимоги виконання зобов'язань боржників - одержання від боржників, перелічених у додатку заборгованості за комунальними послугами та заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Згідно з додатком до вказаного вище договору заборгованість у ОСОБА_3 станом на 01 жовтня 2012 року складає 5 998 грн 51 коп.

Крім того, встановлено, що відповідачу надсилалося повідомлення про відступлення прав вимоги на користь позивача, а також про необхідність оплати заборгованості за комунальними послугами та послугами з утримання будинків та прибудинкових територій, проте відповідач на зазначену вимогу належним чином не відреагував, заборгованості за житлово-комунальні послуги не сплатив.

Станом на 22 липня 2014 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 27 666 грн 32 коп., яка підтверджується відповідним розрахунком (а. с. 4).

За таких обставин правильними є висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, враховуючи, що позивачем надаються відповідачу житлово-комунальні послуги, а відповідач ухиляється від їх оплати.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, в достатньому обсязі встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, відхиляючи апеляційну скаргу відповідача, апеляційний суд обґрунтовано визнав такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, доводи про ненадання комунальних послуг, неправильність розрахунків за оплату житлово-комунальних послуг і тарифів, відсутність у позивача права вимоги до відповідача щодо оплати житлово-комунальних послуг, відсутність у відповідача зобов'язань із оплати таких послуг.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Ступак

О.В. Умнова

І.М. Фаловська