Справа № 457/1856/14-ц
провадження №2/457/106/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2015 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючої-судді Василюк Т.В.

з участю секретаря Луцької І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в Трускавецький міський суд Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину. Свої вимоги мотивував тим, що через мережу Інтернет на сайті «АвтоРіа» знайшов рекламу ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про пропозицію передачі у лізинг автомобіля марки Geely CK-2. Зателефонувавши за номером телефону, що був зазначений на сайті, він розмовляв із представником лізингової компанії, яка запропонувала йому приїхати у м. Львів для укладення договору фінансового лізингу. 14.10.2014 року, прибувши в офіс лізингової компанії у м. Львів представник компанії вказала йому на те, що перед укладенням договору йому необхідно оплатити перший внесок у розмірі 10% від вартості автомобіля та надала йому для підпису договір. В той же день у м. Львів по вул. Шота Руставелі, 38 у відділенні «Приватбанку» ним було оплачено перший внесок (10% від вартості предмета лізингу) в сумі 9735,00 грн., що підтверджується копією платіжної квитанції. Тоді ж (14 жовтня 2014 року) між ним та ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00082 від 14.10.2014 року. Договір зі сторони відповідача було підписано представником ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності № 27 від 14.10.2013 року. Вищевказана особа надала йому для підпису проект договору та фактично завадила йому уважно перечитати його перед підписанням, постійно переконуючи його у вигідності даного договору та наполягала на тому, щоб він швидко підписав договір. Згідно п. 1.1 Договору предметом лізингу є автомобіль марки Geely CK-2. Відповідно до п.1.3 Договору відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах визначених договором. Також відповідно до договору він як лізингоодержувач зобов'язувався сплатити на рахунок відповідача (лізингодавця) авансовий платіж (50% від вартості предмета лізингу), комісію за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісію за передачу предмету лізингу (3 % від вартості предмета лізингу). Тобто сума, яку він оплатив (9735,00 грн.) є не частиною сплати вартості автомобіля, а платою за організацію та оформлення договору фінансового лізингу, з чим він не згідний та не бажає платити таку суму лише за якусь «формальну» організацію укладення договору. Тим самим представник лізингової компанії ввела його в оману. В умовах договору нічого не йдеться про те, хто буде продавцем як суб'єктом лізингових відносин, в якого відповідач має придбати автомобіль. Хоча в мережі Інтернет на сайті «АвтоРіа» відповідач рекламував автомобіль як продукцію автосалону «ЗахідАвто». Враховуючи те, що він як одна із сторін договору фінансового лізингу є фізичною особою, то цей договір повинен бути обов'язково нотаріально посвідченим. Відтак цей договір відповідно до ст. 220 ЦК України є нікчемним. До часткового виконання договору (оплати 9735,00 грн.) його спонукали обманні переконування працівниці відповідача ОСОБА_3 Крім того, дії відповідача призвели до його моральних страждань та переживань. Відтак просить визнати договір фінансового лізингу № 01/14-00082 від 14.10.2014 року укладений між ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2 - нікчемним, стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь кошти в сумі 9735,00 грн. оплачених по угоді та 5000,00 грн. за оплату по угоді, 200,00 грн. витрат за отримання нотаріально посвідченого доручення, а всього 14935,00 грн., стягнути з з ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення проти позову. Свої заперечення обґрунтовував тим, що між сторонами дійсно було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00082 від 14.10.2014 року. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого договору, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21 затверджено положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 положення юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг. Вищевказана довідка була одержана відповідачем 11.09.2012 року. Крім того обов'язковість нотаріального посвідчення не поширюється на норми ст. 799 ЦК України, оскільки така взагалі не регулює фінансовий лізинг. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд проходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу, предметом лізингу був автомобіль Geely CK-2 (а.с. 4-10).

Згідно п. 1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Пунктом 1.7 визначено, що предмет Договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу), та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

На підставі п.2.1 Договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 78 календарних місяців з моменту підписання даного договору.

Відповідно до п.2.2 Договору, строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу і в останню дату платежу, зазначену у додатку №2 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

Пунктом 8.2.1 Договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) Комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Коміся за Організацію»), яка розраховується як: Комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного Договору та становить 10% від вартості предмету лізингу, б) Авансу Ціни Предмета Лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у Додатку №1 до даного Договору та становить 50% від вартості предмету лізингу, в) Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізинга визначений в Додатку №1 до даного договору та становить 3% від вартості предмету лізингу.

Згідно з п. 8.2.3 Договору ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. Пунктом 9.1 Договору передбачено право лізингоодержувача при обов'язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків, придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його залишковій вартості за окремо укладеним Договором купівлі-продажу.

Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» (пункти 10.1-10.12) встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Згідно п. 10.11 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 30 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, та лише тоді передати його у право користування та розпорядження лізингоодержувачу.

Згідно з квитанцією від 14.10.2014 року ОСОБА_2 сплатив ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 9735,00 грн. (а.с. 22).

Звертаючись до суду з позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», ОСОБА_2 вважав договір фінансового лізингу нікчемним, так як не було додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не має ліцензії на право здійснення фінансових послуг і займається нечесною підприємницькою практикою.

Вимоги позивача щодо відсутності у відповідача ліцензії на здійснення фінансового лізингу, є безпідставними, оскільки як вбачається з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) № 642/13-9 від 16.02.2015 року ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не отримувало ліцензії на надання фінансових послуг, однак з урахуванням вимог Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами-суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 22.01.2004 року № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2005 року за № 751/11041, Нацкомфінпослуг внесено до реєстру юридичних осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі види фінансових послуг, ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» видано довідку про взяття на облік юридичної особи серії ФЛ № 486 від 11.09.2012 року з правом надання фінансової послуги з фінансового лізингу (а.с. 71-73).

Крім цього, правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обовязковості нотаріального посвідчення такого договору.

Положенням статті 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу.

Відповідно до ч.1 ст.4, ч.4 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою, яку може надавати юридична особа, яка за своїм правовим статусом не є фінансовою установою, та внесена до відповідного державного реєстру і взята на облік.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договором даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, згідно зі ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що безпідставною є вимога позивача щодо обов'язкової наявності у договорі лізингу умови, яка вказує у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, оскільки така умова не є істотною для договорів фінансового лізингу та не вимагається законодавством. Лізингодавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обраного товару. У визначеннях договору фінансового лізингу зазначено, що продавець означає юридичну чи фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, найменування, адресу та реквізити якої зазначено в акті приймання-передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. Крім того, лізиногодавець на момент укладення договору не може передбачити в якого саме продавця буде придбаний товар, оскільки саме від лізингоодержувача залежить коли саме товар буде придбано, де саме забажає отримати товар тощо.

Згідно з ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З врахуванням обставин, встановлених у даній справі та вищезазначених вимог законодавства, слід дійти висновку, що оспорюваний договір було укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства про свободу договору. Зважаючи на те, що позивач підписав і отримав примірник договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договорі, що слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї, то суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено, що з боку відповідача мав місце обман. Та обставина, що позивач розраховував користуватись автомобілем одразу, на законність оспорюваного договору не впливає, оскільки у пункті 1.7 договорі було передбачено передачу предмету договору лізингоодержувачеві протягом строку який складає не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу( 50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору ( 10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмету лізингу ( 3% від варості предмета лізингу).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч. 3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» не заслуговує на увагу, оскільки ним не конкретизовано у чому саме полягає несправедливість окремих положень договору фінансового лізингу. Крім того, Закон України «Про захист прав споживачів» у даному випадку застосовується у системному зв'язку зі спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізин», який є спеціальним.

Жодного належного та допустимого доказу щодо факту введення позивача в оману, наявності і в діях відповідача умислу, позивачем не надано. Наявність підпису на договорі фінансового лізингу та додатках до нього свідчить про обізнаність позивача з усіма умовами договору, згоду на виконання своїх обов'язків.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не позбавлений права на власне тлумачення справи і відповідно на апеляційне оскарження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 218 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т. В. Василюк