Справа № 758/4480/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Трегубенко Л. О. ,

при секретарях - Подплетніковій В.В., Білак В.Ю., Романченку С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2012 р., виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3-203, є власницею 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Власником 3/5 частин цього будинку є відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2002 р., виданого Третьою київського державною нотаріальною конторою, реєстр № 2-3203.

Між співвласниками так склалося раніше, що в цьому будинку, відповідно до технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22.09.2000 р. (відкоригованого станом на 18.05.2001 р.), вона займає по 1-му поверху наступні приміщення: 3-2 (житлове) - площею 15,4 кв. м; по мансарді: 4-2 (житлове) - площею 13,9 кв. м, всього загальною площею приміщень 29,30 кв. м, а відповідач - по 1-му поверху: І (коридор) - площею 5,8 кв. м, 1-1 (коридор) - площею 7,0 кв. м, 1-2 (підсобне приміщення) - площею 4,4 кв. м, 1-3 (житлова кімната)- площею 10,7 кв. м; по мансарді: 2-1 (житлова кімната) - площею 10,3 кв. м, І (кухня) - площею 6,3 кв. м, всього загальною площею приміщень 44,50 кв. м.

Однак, відповідач усупереч вимогам ст. 360 ЦК України не виконує свої обов'язки щодо утримання та збереження спільного майна, не проводить ремонти, не проживає там і не з'являється, ця частина будинку знаходиться в дуже занедбаному, аварійному стані.

Технічно незадовільний стан частини будинку, що знаходиться в користуванні відповідача, безпосередньо впливає на технічний стан її частини будинку, з'явились тріщини у стінах та фундаменті, осипається штукатурка, протікає дах, гниє деревина крокв, вивітрюється та вимивається розчин зі швів цегляної кладки та інше, що змушує для відновлення робити ремонт, проводити утеплення стін, відновлювати штукатурне покриття стін, лагодити дах від протікання, боротися зі шкідниками (щури та миші), доглядати за прибудинковою територією (земельною ділянкою), у тому числі за відсутністю сторонніх осіб.

Наведені обставини підтверджує висновком № 11/-03 від 11.03.2013 р. експертного будівельно-технічного дослідження Українського центру судових експертиз, проведеним за дорученням ТОВ «Бюро судових експертиз», на її замовлення.

До матеріальної шкоди відносить витрати, пов»язані з дослідження на підставі договору про проведення дослідження № 88 від 25.02.2013 р. з ТОВ «Бюро судових експертиз» в сумі 10000 грн. та договору про надання правової допомоги № 1-03/2013 від 25.03.2013 р. в сумі 3200 грн., та судові витрати у сумі 458 грн..

Позивач просила зобов`язати відповідача належно утримувати та не допускати руйнування приміщень будинку, що знаходяться в її користуванні, здійснити дії по зниженню експлуатаційних навантажень, підсиленню експлуатаційних властивостей конструкцій шляхом проведення капітального ремонту елементів житлової будівлі АДРЕСА_1, а саме приміщень, що позначені в Технічному паспорті Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22.09.2000 р. (відкоригованого станом на 18.05.2001 р.), на по поверховому плані 1 поверху - літер «А» під номерами: 1 (площею 5,8 кв. м), 1-1 (площею 7,0 км. м), 1,2 (площею 4,4 кв. м), 1-3 (площею 10,7 кв. м), та на по поверховому плані мансарди - літера «А» під номерами: 1 (площею 6,3 кв. м), 2-1 (площею 10,3 кв. м), та відшкодувати витрати від проведення дослідження в сумі 10000 грн., на правову допомогу в сумі 3200 грн. та оплату судового збору в сумі 458 грн. 80 коп..

Відповідач, ОСОБА_2, позовні вимоги не визнала, вважає безпідставними, у письмових запереченнях зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2002 р. отримала у власність 3/5 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці, площею 0,09 га., інші 2/5 частин цього будинку належать позивачу також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З позивачем, як співвласником, не досягнуто згоди щодо спільного користування земельною ділянкою, не узгоджено ні площі, ні межі ділянок, на яких розташовані будівлі та споруди, належні їм на праві власності.

Спір з цього питання та про виділ її частки будинку у вигляді окремої квартири, усунення перешкоди у користуванні житловим приміщенням знаходиться на розгляді в суді.

Позивач самовільно збільшила на 4,38 кв. м площу приміщення, позначеного на поповерховому плані будинку 4-2 (мансарди), і знаходиться над належним їй приміщенням, позначеним на плані будинку 1- 3, влаштувала там комору, та намагається узаконити, що підтверджується даними технічного паспорту БТІ м. Києва та експертним висновком № 11/-03 від 11.03.2013 р., доданим нею до позовної заяви.

У експертному висновку №11/03 від 11.03.2013 р. на сторінці 4 (таблиця 1) зазначена недостовірна інформація про те, що стіни житлового будинку цегляні, а насправді шлакові, що підтверджується технічним паспортом БТІ (2001 р.), доданим до позовної заяви.

Лише частина будинку, належна позивачу, обкладена попередніми власниками цеглою.

Під фізичним зносом конструкції, елемента, системи інженерного устаткування і будинку в цілому розуміється втрата ними первісних техніко - експлуатаційних якостей (міцності, стабільності, надійності) внаслідок впливу природно-кліматичних факторів і впливу людини.

Під моральним зносом - невідповідність функціональному або технічному призначенню, що виникає під впливом технічного прогресу, а також зміна якостей будинку, його комфортних умов і ступеня благоустрою, який у більшості випадків настає раніше, ніж фізичний.

Сам будинок, його конструктивні елементи, інженерне обладнання й внутрішнє оздоблення мають як фізичний так і моральний знос.

Враховуючи зазначене, вона зі своїми батьками прийняли рішення, що дешевше буде збудувати новий будинок з усіма зручностями ніж латати і перебудовувати старий, який розвалюється, тим більше, що стіни його зроблені зі шлаку, і перебудова є проблематичною.

Крім того, вважає незрозумілими вимоги позивача щодо сплати коштів за проведення експертизи. У задоволенні просить відмовити.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю підтримав позовні вимоги з наведених у заяві підстав, просить задовольнити.

Представники відповідача на підставі довіреності позовні вимоги не визнали з підстав, наведених у письмових запереченнях, у задоволенні просять відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджені та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності з положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ч. ч. 2, 4 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК).

Підставами виникнення права спільної часткової власності може бути, зокрема : прийняття спадщини кількома спадкоємцями… .

Суд установив, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності, з яких: позивачу - 2/5 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2012 р., виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3-203, відповідачу - 3/5 частин цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2002, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3203 ( а. с. 9, 10).

Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно, а не на конкретно визначену частку в майні (ч. 1 ст. 356 ЦК).

Тобто, спільна часткова власність характеризується множинністю суб'єктів і єдністю об'єкта. Відповідно до цієї концепції кожному із співвласників спільної часткової власності не може належати частка самого майна.

Ідея спільної часткової власності в тому й полягає, що майно належить усім співвласникам одночасно, тому зменшення майна внаслідок його пошкодження тягне наслідки щодо всіх співвласників, а не одного чи кількох із них, при цьому зменшується об'єкт права власності, а не частки співвласників.

У постанові Верховного Суду України від 03.04. 2013 р. в справі N 6-12цс13 зроблено висновок, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Положення ч. 4 ст. 357 ЦК визначають, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до правової позиції Верховний Суд України, наведеній у постанові від 03.04.2013 в справі № 6-12цс13, до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Відтак, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок.

Ще попередні співвласники житлового будинку, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, відповідно до ідеальних часток домовились про користування конкретними його приміщеннями у натурі.

Відповідно до Технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22.09.2000 р. (відкоригованого станом на 18.05.2001 р.), позивач займає по 1-му поверху наступні приміщення: 3-2 (житлове) - площею 15,4 кв. м; по мансарді: 4-2 (житлове) - площею 13,9 кв. м, всього загальною площею приміщень 29,30 кв. м, а відповідач - по 1-му поверху: І (коридор) - площею 5,8 кв. м, 1-1 (коридор) - площею 7,0 кв. м, 1-2 (підсобне приміщення) - площею 4,4 кв. м, 1-3 (житлова кімната)- площею 10,7 кв. м; по мансарді: 2-1 (житлова кімната) - площею 10,3 кв. м, І (кухня) - площею 6,3 кв. м, всього загальною площею приміщень 44,50 кв. м ( а. с. 11-16).

Крім того, частина приміщень будинку, що знаходяться в користуванні позивача, додатково обкладена цеглою, має в наявності не узаконені приміщення, за поясненнями представника, це зроблено попередніми співвласником, зокрема, по 1 поверху: 3-1 (житлове), площею 9.1 кв. м, 3-3 (кухня), площею 12,4 кв. м, 3-4 (санвузол), площею 2,6 кв. м, ІІ тамбур, площею, 3,3 кв. м, по мансарді: 4-1 (житлове), площею 12,8 кв. м, 4-3 (підсобне), площею 15,4 кв. м ( а. с. 13).

На теперішній час сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування як земельною ділянкою, так і житловим будинком, що належить їм на праві спільної часткової власності, спір з цих питань знаходиться на розгляді в суді.

Позивач, посилаючись на норми ст. 360 ЦК України, зазначає, що з моменту надбання права власності на частку будинку відповідач не виконує свої обов'язки щодо утримання та збереження спільного майна, не проводить ремонти, ця частина будинку знаходиться в дуже занедбаному, аварійному стані, що безпосередньо впливає на технічний стан частини будинку, якою користується вона, з'явились тріщини у стінах та фундаменті, осипається штукатурка, протікає дах, гниє деревина крокв, вивітрюється та вимивається розчин зі швів цегляної кладки та інше, що змушує для відновлення робити ремонт, проводити утеплення стін, відновлювати штукатурне покриття стін, лагодити дах від протікання тощо.

У підтвердження позовних вимог позивач наводить висновок № 11/-03 від 11.03.2013 р. експертного будівельно-технічного дослідження Українського центру судових експертиз, проведеним за дорученням ТОВ «Бюро судових експертиз», на її замовлення, без повідомлення та присутності відповідача, за яким, у відповідності до положень:

- розділів 1 (таблиця 1), 2 (таблиця 2), 4 (таблиця 6) та розділу 7 (таблиця 8) "Методических рекомендаций по обследованию некоторых частей зданий (сооружений) и их конструкций", затверджених спільним наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України та Держнарлядохоронпраці України від 27.11.1997 р. за №32/288 та від 30.03.1998 р. за №62/48;

- пунктів 4.2.2. (таблиця 1) та 4.4. «Рекомендацій з обстеження і оцінки технічного стану житлових будинків перших масових серій» (розроблених НДІ будівельних конструкцій за участі НДІпроектконструкція та введених в дію з 10.04.2000 р.);

- пунктів 5.3., 5.4. (таблиця 1) Стандарту СОУ ЖКХ 75.11 - 35077234, 0015:2009 «Житлові будинки. Правила визначення фізичного зносу житлових будинків» ( прийнято та надано чинності наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 03.02.2009 р. №21);

- пунктів 4.13 та 4.14 «Правил обстеження, оцінки технічного стану та паспортизації виробничих будівель та споруд», затверджених спільним наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України та Держнаглядохоронпраці України від 27.11.1997 р. за № 32/288 (із змінами, внесеними згідно з наказом Держбуду №184/140 від 28.07.1999 р., Державного комітету України з питань будівництва та архітектури №28/+28 від 04.02.2005 р., Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства № 53/75 від 15.02.2007 р. ,

стан частини несучих і огороджуючих конструкцій житлової будівлі ( приміщень першого поверху 1(площею 5,8 кв. м), 1-1 (площею 7,0 кв. м), 1- 2 (площею 4,4 кв. м), 1-3 (площею 10,7 кв. м) та мансардного поверху 2-1 (площею 10,3 кв. м) по АДРЕСА_1 характеризується як непридатний для нормальної експлуатації.

Оскільки в будівлі мають місце конструктивні елементи, які відповідають не придатному для експлуатації стану конструкцій /категорія III/, технічний стан всієї будівлі (приміщень першого поверху І (площею 5,8 кв. м), 1-1 (площею 7,0 кв. м), 1-2 (площею 4,4 кв. м), 1-3 (площею 10,7 кв. м), та мансардного поверху 2-1 (площею 10,3 кв. м)) по АДРЕСА_1 слід оцінювати як не придатний для нормальної експлуатації, при якому:

- конструкції будівлі характеризуються наявністю значних дефектів та пошкоджень і при цьому порушуються вимоги діючих норм по граничним станам 1-ї та ІІ-Ї груп;

- фактична працездатність зовнішніх стін та внутрішніх перегородок частини будівлі по несучій здатності значно знизилась;

- на момент дослідження відсутні небезпека обрушення конструкцій та загроза безпеки працівників, але у разі не виконання робіт по зниженню експлуатаційних навантажень та підсиленню або відновленню експлуатаційних властивостей конструкцій, в майбутньому не виключається імовірність настання граничного стану по міцності з подальшим обрушенням цих конструкцій;

- подальша нормальна експлуатація елементів будівлі можлива лише при умові проведення їх капітального ремонту або заміни.

За результатами проведеного візуально-інструментального огляду експерт зазначає, і що приміщення мансардного поверху 1 (площею 6,3 кв. м), фактично відсутнє.

Проведеним дослідженням встановлено, що частина житлової кімнати 4-2 мансардного поверху площею близько 4,25 кв. м розташована над приміщенням №1-3 першого поверху. Несучі та огороджуючі конструктивні елементи кімнати №1-3 сприймають та несуть статистичні і динамічні навантаження від приміщення №4-2 та мешканців даної житлової кімнати.

Враховуючи незадовільний технічний стан конструктивних елементів частини житлового будинку (в тому числі приміщення 1-3) та неналежне його утримання, що призводить до погіршення технічного стану несучих та огороджуючи конструкцій, внаслідок чого фактична працездатність зовнішніх стін та внутрішніх перегородок цієї частини будівлі по несучій здатності значно знизилась, а тому у майбутньому, у разі не своєчасного проведення робіт по підсиленню та відновленню технічного стану конструкцій, не виключається ймовірність настання граничного стану по міцності з подальшим обрушенням цих конструкцій ( а. с. 17-44).

Відповідно до досліджуваної частини експертного висновку № 11/-03 від 11.03.2013 р., за результатами проведеного візуально-інструментального огляду експертом зазначено, що приміщення мансардного поверху 1 ( площею 6, 3 кв. м) фактично відсутнє, а також встановлено, що на відстані близько 10-35 см від зовнішньої стіни дворового фасаду будинку розташовано незакінчений будівництвом двоповерховий будинок, що в технічному паспорті від 22.09.2000 р., з подальшим уточненням 18.05.2001 р., не зазначено.

Як зазначила відповідач у запереченнях, стіни частини житлового будинку з приміщеннями, відведеними для її користування, шлакові, їх конструктивні елементи, інженерне обладнання й внутрішнє оздоблення мають як фізичний так і моральний знос, ураховуючи, що перебудова є економічно недоцільною та проблематичної, тому разом з батьками стали будувати новий будинок, який є самочинним будівництвом, що підтверджується відповідними постановами від 22.06.2007 р. та 22.08.2007 р. про накладення адміністративних стягнень за самочинне будівництво ( а. с. 89-91).

Положення ст. 360 ЦК України визначають, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

За правилами цієї норми закону щодо майна, яке перебуває на праві спільної часткової власності, усі співвласники зобов»язані нести витрати щодо управління, утримання та збереження спільного майна у межах своєї частки у праві спільної часткової власності.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Кожен співвласник зобов'язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ураховуючи наведене, та вимоги закону, суд дійшов висновку, що позивач, пред»явивши позов про зобов»язати відповідача належно утримувати та не допускати руйнування приміщень будинку, що знаходяться в її користуванні, здійснити дії по зниженню експлуатаційних навантажень, підсиленню експлуатаційних властивостей конструкцій шляхом проведення капітального ремонту елементів житлової будівлі АДРЕСА_1, а саме приміщень, що позначені в Технічному паспорті Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22.09.2000 р. (відкоригованого станом на 18.05.2001 р.), на поповерховому плані 1 поверху - літер «А» під номерами: 1 (площею 5,8 кв. м), 1-1 (площею 7,0 км. м), 1,2 (площею 4,4 кв. м), 1-3 (площею 10,7 кв. м), та на по поверховому плані мансарди - літера «А» під номерами: 1 (площею 6,3 кв. м), 2-1 (площею 10,3 кв. м), за спірних правовідносин вибрала неналежний спосіб захисту цивільного права, що не передбачений ст. 16 ЦК України, чи/або іншим законом, що стосується відшкодування витрат на проведення дослідження в сумі 10000 грн., правову допомогу в сумі 3200 грн., оплату судового збору в сумі 458 грн. 80 коп., то вони в розумінні ст. ст. 22, 1166 ЦК України не є матеріальною шкодою, а відносяться до витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

У відповідності до норми ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не правомірні, не доведені та не підлягають задоволенню в повному обсязі, тому й витрати, пов»язані з розглядом справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України не відшкодовуються.

На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 317, 355-358, 360 ЦК України, правової позиції Верховного Суду України, наведеної в постанові від 03.04.2013 в справі № 6-12цс13, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 208, 209, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд міста в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. О. Трегубенко