У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 07 серпня 2011 року Верхівською сільською радою Острозького району Рівненської області, актовий запис № 3 - розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 надалі іменувати прізвищем "Сизкова".

Доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матірю - ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в них не має підстав для розірвання шлюбу, вони всілякими способами намагалися налагодити стосунки в сімї, однак позивачка з невідомих йому причин, раптово вирішила розірвати шлюб, навіть не повідомивши про це. Тому він просить суд надати їм строк для примирення, протягом якого він доклав би всіх зусиль для відновленняїхніх стосунків та повноцінної сімї для їх спільної малолітньої донечки.

________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1372/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_4.

Доповідач : Демянчук С.В.

Крім того вказує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема, судом не враховано інтереси дитини.

Просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надав пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_2, її представник в судовому засіданні апеляційного суду заперечили доводи апеляційної скарги, та просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 18 березня 2015 року, дійшов обгрунтованого висновку про розірвання шлюбу та залишення дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання з матір'ю ОСОБА_2, що відповідає інтересам дитини.

Встановлено, що 07 серпня 2011 року Верхівською сільською радою Острозького району Рівненської області зареєстровано шлюб мі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 4).

10 лютого 2012 року у сторін народилася донька ОСОБА_3, яка згідно ч. 2 ст. 6 СК України є малолітньою до досягнення чотирнадцятирічного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження наявності підстав для визначення місця проживання з батьком ОСОБА_1 суду не надано, а саме: ОСОБА_1 таких вимог не заявляв.

Принцип п. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року встановлює, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости на утриманні та під відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог про залишення дитини після розірвання шлюбу з матір'ю, відповідає встановленим обставинам в справі та узгоджується з вимогами Закону відповівдно до обсягу заявлених позовних вимог. Відповідач в визначений Законом спосіб не звертався з позовом про визначення місця проживання дитини.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, належних, достовірних та переконливих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надав.

Доводи апелянта про те, що він півтора року перебував за кордоном на заробітках та не міг примиритися спростувала в судовому засіданні позивачка, яка зазначила, що відповідно до даних про перетин кордону відповідач перебував за кордоном періодично в зазначений період до пяти місяців. Даних обставин апелянт не заперечив.

Зазначені встановлені обставини спростовують доводи апелянта про те, що він не мав змоги робити спроби для примирення. Позивачка категорично заперечує проти примирення, пояснивши, що вона з січня 2015 року фактично створила нову сімю, тому втратила до відповідача почуття поваги та любові.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянту розяснено його право на звернення до органу опіки чи до суду з позовом про визначення місця проживання дитини в разі виникнення такого спору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : М.П. Григоренко

ОСОБА_5