Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/357/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бойко П. М.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.,

при секретарі: Кравченко Я.С.

за участю позивача і його представника, представника відповідача розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Богданівська сільська рада Долинського району, про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, після смерті якого залишилося спадкове майно. 28 травня 2001 року спадкодавець заповів йому земельну частку (пай). Подавши заяву про прийняття спадщини, він дізнався, що 06 квітня 2010 року директором Олександрійського геріатричного пансіонату з спеціальним відділенням посвідчено заповіт, яким ОСОБА_5 все своє майно заповів відповідачу ОСОБА_6 Вважає цей заповіт недійсним, оскільки порушено порядок його посвідчення, зокрема, у відсутності свідків, також посилався на розбіжності в підписах померлого.

Просив визнати заповіт ОСОБА_5, посвідчений 06 квітня 2010 року директором Олександрійського геріатричного пансіонату з спеціальним відділенням, недійсним.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту від 28 травня 2001 року, посвідченого сільським головою Богданівської сільської ради Долинського району, оскільки він не мав повноважень на вчинення нотаріальних дій.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено, визнано заповіт від 06 квітня 2010 року недійсним, оскільки порушено порядок його посвідчення, заповіт посвідчено без свідків. В задоволенні зустрічного позову про визнання заповіту від 28 травня 2001 року недійсним відмовлено з тих підстав , що він посвідчений відповідно до вимог закону, крім того, ОСОБА_2 не має підстав для звернення до суду з позовом про визнання цього заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову. Зазначає, що заповітом від 06 квітня 2010 року скасовано заповіт від 28 травня 2001 року, при визнанні нового заповіту недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, а тому права позивача ОСОБА_3, який не є родичем спадкодавця, не порушено відповідно до ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд не врахував відсутність рішення ради про покладення на голову сільської ради повноважень щодо вчинення нотаріальних дій, що свідчить про недійсність посвідченого ним заповіту.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а позивач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

Треті особи про час та місце розгляду справи повідомлені під розписку (а.с.139,142) в засідання апеляційного суду не прибули. Директор Олександрійського геріатричного пансіонату з спеціальним відділенням просив розглянути справу у його відсутності (а.с.148).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Згідно зі ст.215 ЦПК України у рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів,якими обґрунтовувалися вимоги або заперечення сторін.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який з 02 січня 1999 року по день смерті проживав в Олександрійському геріатричному пансіонаті з спеціальним відділенням (а.с.8,10). Після його смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка. Сторони пояснили, що вони не є спадкоємцями за законом і спадкоємці за законом у ОСОБА_5 відсутні.

Спадковою справою №59/2013 року до майна померлого ОСОБА_5, яка заведена приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_7, підтверджується, що заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом подав ОСОБА_3 18 листопада 2013 року та ОСОБА_2 05 грудня 2013 року (а.с.44,57).

26 жовтня 1998 року ОСОБА_5. видано сертифікат на право на земельну частку (пай) в КСП ім. Щорса (а.с.50).

В Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, виданому 25 квітня 2002 року, власником значиться ОСОБА_5 (а.с.75), що за повідомленням нотаріуса унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.76).

28 травня 2001 року в с.Марфівка Долинського району від імені ОСОБА_5, який проживає в АДРЕСА_1, складено заповіт, яким він заповів належну йому на праві приватної власності земельну частку (пай) позивачу ОСОБА_3. Заповіт без зазначення дати посвідчення посвідчено сільським головою Богданівської сільської ради Долинського району, зареєстровано в реєстрі №15. На заповіті є запис секретаря сільської ради від 15 листопада 2013 року, що заповіт не змінювався і не скасовувався (а.с.11).

Відповідно до п.2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5 (чинної на час посвідчення заповіту) нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

ОСОБА_2 просив визнати посвідчений сільським головою заповіт недійсним з тих підстав, що рішення про покладення на сільського голову вчинення нотаріальних дій не приймалося. На підтвердження зазначеного надав відповідь Богданівської сільської ради про те, що надати копію реєстру нотаріальних дій, у якому містяться відомості про нотаріальну дію під №15, вчинену 28 травня 2001 року неможливо у зв'язку з відсутністю реєстру, а рішення з наділення повноваженнями сільського голову на вчинення нотаріальних дій не приймалося (а.с.107).

06 квітня 2010 року в м.Олександрії від імені ОСОБА_5, складено заповіт, яким ОСОБА_5 заповів все належне йому на праві приватної власності майно відповідачу ОСОБА_2 Заповіт посвідчено 06 квітня 2010 року директором Олександрійського геріатричного пансіонату з спеціальним відділенням, в якому проживав спадкодавець, зареєстровано в реєстрі №248, відомості про те, що заповіт посвідчено при свідках, відсутні (а.с.13). Реєстрація заповіту здійснена 07 квітня 2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_9, що підтверджується витягом про реєстрацію (а.с.12).

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт або скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед цим. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 ЦК України.

Згідно з пунктами 5.1,5.2,5.3 глави 10, розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/%, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку, керуючись положеннями статті 1254 Цивільного кодексу України. Якщо заповіт визнаний судом недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 та 231 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими,службовими особами, визначеними в статтях 1251-1252 ЦК України.

За змістом ч.1 і ч.7 ст.1252 ЦК України заповіт особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та інвалідів може бути посвідчений директором цього будинку, але цей заповіт посвідчується при свідках.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В пункті 17 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.215 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним не вимагається.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Спадкування здійснюється за законом або за заповітом.У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст.ст.1217, 1223 ЦПК України).

Суд визнає заповіт недійсним за позовом заінтересованої особи. Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_3 з метою спадкування за заповітом від 28 травня 2001 року просив визнати недійсним заповіт, посвідчений директором Олександрійського геріатричного пансіонату з спеціальним відділенням без свідків, тобто з підстав порушення вимог щодо його посвідчення, передбачених частиною 1 і 7 ст.1252 та ч.1 ст.1257 ЦК України.

Вимоги про визнання заповіту недійсним з підстав, встановлених ст.225 і 231 ЦК України, які давали б підстави для відновлення попереднього заповіту, тобто заповіту на ім'я позивача, не заявлялися.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 не є спадкоємцем за законом, а заявлені ним вимоги для визнання заповіту недійсним не дають підстав для відновлення заповіту на його ім'я, то він не є заінтересованою особою у визнанні недійсним заповіту від 06 квітня 2010 року, оскільки судове рішення в межах заявлених ним позовних вимог не впливає на його право спадкування після смерті ОСОБА_5

Доводи позивача щодо дружніх відносин з спадкодавцем, його провідування та поховання не є підставою для спадкування згідно зі ст.1217 ЦК України. Витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця здійснюються в порядку, передбаченому ст.1232 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що складення заповіту в 2001 році не порушує права ОСОБА_2, разом з тим визнавши його особою, права якої не порушено, безпідставно дав правову оцінку цього заповіту щодо його дійсності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, тому рішення суду відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 та відмову в зустрічному позові ОСОБА_2 в межах заявлених ними вимог з тих підстав, що їх право на спадкування не порушено і не підлягає судовому захисту у вибраний ними спосіб.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307,ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_10, про визнання заповіту недійсним та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Богданівська сільська рада Долинського району, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: