Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Рожина Ю.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовлено в звязку за безпідставністю.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки судом не взято до уваги, що грошові кошти в сумі 25 000,00 грн. які були вилучені правоохоронними органами у квартирі АДРЕСА_1, належали лише померлому ОСОБА_3, так як ні відповідачка, ні її син ОСОБА_4, будучи співвласниками даної квартири, в ній не проживали, а тому входять до складу спадщини.

Зазначає, що органами досудового слідства помилково повернуті спірні кошти ОСОБА_2 як спадкоємцю за заповітом, оскільки спадкоємцем першої черги за законом виступає саме вона, так як у встановленому законом порядку подала заяву на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що грошові кошти, які виявлені під час обшуку квартири АДРЕСА_2, належали покійному ОСОБА_3 та входять до складу спадщини.

Проте, з такими висновками колегія суддів погодитись не може.

У ч. 1 ст. 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3, який помер у квартирі АДРЕСА_1, працівниками міліції у процесі проведеного обшуку було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 25 000,00 грн., які в подальшому були передані під розписку відповідачу з підстав наявності заповіту від 05.01.2011 року, складеного померлим на користь останньої.

19 червня 2012 року після смерті батька ОСОБА_5 позивач в межах шестимісячного строку подала до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини (а.с.77), однак в подальшому свідоцтво про право на спадщину не оформила, що свідчить про відсутність в матеріалах справи відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину за законом чи за заповітом згідно поданої заяви.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктом 27 вказаної постанови передбачено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця.

З поданої ОСОБА_1 позовної заяви вбачається, що її позовні вимоги зводяться до стягнення з відповідача на її користь, як спадкоємиці першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, належних йому 25 000,00 грн.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що саме позивач має прийняти грошові кошти в сумі 25 000,00 грн. як спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є безпідставні, оскільки нею не вчинено дій по отриманню свідоцтва про право на спадщину та не надано для суду доказів підтвердження відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва.

Отже, відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, які не підтверджені належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщиною є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, ст. ст. 1218, 1268 ЦК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: