Номер провадження 2/243/2735/2015
Номер справи 243/5020/15-ц
«19» червня 2015 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Хаустової Т.А.,
при секретарі - Нікіфоровій В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Слов»янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Горлівської міської Ради Донецької області про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Горлівської міської Ради Донецької області про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2, який помер 19 червня 2014 року. За життя останнім було складено Заповіт, відповідно до умов якого все майно, де б воно не було із чого воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і за що він за законом матиме право, заповідав їй. На день його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з грошових коштів, розміщених на депозитних рахунках у банківських установах.
У встановлені строки та порядок вона звернулася до Третьої Горлівської державної нотаріальної контори у звязку з чим була заведена спадкова справа. Проте, після спливу шестимісячного строку вона не змогла отримати Свідоцтва про право на спадщину з незалежних від неї причин.
Весь час після смерті спадкодавця в Горлівці, де вона мешкає, тривала антитерористична операція, у звязку з чим майже постійно проводилися бойові дії. Нотаріальна контора за місцем відкриття спадщини у м. Горлівки перестала працювати з серпня 2014 року і не працює по цей час. В іншій нотаріальній конторі вона не може отримати Свідоцтва про спадщину у звязку з тим, що спадкова справа заведена та знаходиться у Третій Горлівській державній нотаріальній конторі. Ця обставина підтверджується листом державного нотаріуса м. Дзержинськ.
Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У відповідності до норм ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Норми ст. 1228 ЦК України передбачають, що право на вклад у банку (фінансовій установі) входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.
Таким чином, через неможливість отримати Свідоцтво про право на спадщину у встановленому чинним законодавством України порядку з викладених у позові причин, їй доводиться звертатися до суду на підставі ст. 392 ЦК України, згідно з якою власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
В обґрунтування належності відповідача по справі, слід зазначити, що у відповідності ст. 1277 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцями, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Тому позов предявлено до Горлівської міської ради з метою запобігання відумерлості спадщини, яку не прийняв позивач. Крім того, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмовити від її прийнятої відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 19 червня 2014 року, на грошові кошти з усіма нарахуваннями та нарахованими відсотками, що знаходяться у банківських установах, а саме:
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 24 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без її участі, та задовольнити її позовні вимоги ( а.с. 14 ).
Представник позивача адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі Договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі від 23 квітня 2015 року ( а.с.12,13) до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 19 червня 2015 року представник позивача звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с. 29 ).
Представник відповідача - Горлівської міської Ради Донецької області до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція в місто Горлівка Донецької області не направляється.
У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
-юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців;
-фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку».
Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.»
У відповідності до п.1 ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме».
Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження.
При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача.
Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.»
Оголошення у пресі Газеті «Урядовий кур»єр» про виклик до судового засідання представника відповідача Горлівської міської Ради Донецької області було опубліковано у Газеті «Урядовий кур»єр» № 105 від 13 червня 2015 року ( а.с. 28)
Оголошення у пресі Газеті « Донбасс» про виклик до судового засідання представника відповідача Горлівської міської Ради Донецької області було опубліковано у Газеті « Донбасс» від 15 червня 2015 року ( а.с. 26 )
і тому з 15 червня 2015 року представник відповідача Горлівської міської Ради Донецької області вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Представник відповідача Горлівської міської Ради Донецької області своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з»явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.
Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Горлівської міської Ради Донецької області про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість.
Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.
Як встановлено в судовому засіданні 19 червня 2014 року помер ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія І-НО №781642 від 25 червня 2014 року ( а.с.7)
Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина: грошові кошти з усіма нарахуваннями та нарахованими відсотками, що знаходяться у банківських установах, а саме:
За Заповітом, який був складений 27 серпня 2013 року ОСОБА_2 та посвідчений державним нотаріусом Третьої Горлівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 ( а.с.8).
Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину і звернулась до нотаріуса з відповідною заявою.
У встановлені строки та порядок ОСОБА_1 звернулася до Третьої Горлівської державної нотаріальної контори у звязку з чим була заведена спадкова справа. Проте, після спливу шестимісячного строку ОСОБА_1 не змогла отримати Свідоцтва про право на спадщину з незалежних від неї причин.
В судовому засіданні також встановлено, що весь час після смерті спадкодавця - ОСОБА_2 в Горлівці, де позивач мешкає, тривала антитерористична операція, у звязку з чим майже постійно проводилися бойові дії. Нотаріальна контора за місцем відкриття спадщини у м. Горлівки перестала працювати з серпня 2014 року і не працює по цей час. В іншій нотаріальній конторі позивач не може отримати Свідоцтва про спадщину у звязку з тим, що спадкова справа заведена та знаходиться у Третій Горлівській державній нотаріальній конторі. Ця обставина підтверджується листом державного нотаріуса м. Дзержинськ.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно до ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»
п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».
Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».
Проте ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на грошові кошти, розміщені на депозитних рахунках у банківських установах, що підтверджується Листом-відповіддю Дзержинської державної нотаріальної контори Донецької області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 травня 2015 року ( а.с.11).
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.
Вказане також підтверджене і розясненням, наданим у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України).
Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.
Відповідно до вищевикладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України позивач має право на предявлення позову про визнання за нею права власності на грошові кошти з усіма нарахуваннями та нарахованими відсотками, що знаходяться у банківських установах, а саме:
Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_4 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності .
У відповідності до п.2 ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» « Момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом.
Таким чином, виникла ситуація, коли позивач ОСОБА_1 фактично успадкувала рухоме майно, а саме : грошові кошти з усіма нарахуваннями та нарахованими відсотками, що знаходяться у банківських установах, а саме:
Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)».
Як встановлено в судовому засіданні спадкодавець ОСОБА_2 за життя правомірно фактично набув право власності на рухоме майно: на грошові кошти з усіма нарахуваннями та нарахованими відсотками, що знаходяться у банківських установах, а саме:
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10, 15, 16,60,209, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328,1216,1222,1225,1268, 1296,1297,1299 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями,- суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Горлівської міської Ради Донецької області про визнання права власності на рухоме майно у порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою радгоспу Молот Ярославського району Ярославської області, яка мешкає за адресою - Донецька обл., м. Горлівка, проспект Перемоги буд. 67, РНОКПП НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на грошові кошти з усіма нарахуваннями та нарахованими відсотками, що знаходяться у банківських установах, а саме:
Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчий кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Словянського міськрайонного суду Т.А.Хаустова.