Номер провадження: 22-ц/785/1060/15
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.

при секретарі - Яні Н.П.

у відкритому судовому засіданні у присутності представника Київської районної адміністрації Одеської міської ради, по довіреності, ОСОБА_2, її представника за ордером і договором про надання правової допомоги, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянула апеляційну скаргу представника Київської районної адміністрації Одеської міської ради, по довіреності,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2014р.

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Київська районна адміністрація ОМР

про визнання права користування жилим приміщення,

за позовом Київська районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

про виселення,

за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах і інтересах малолітньої ОСОБА_7,

про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014р. ОСОБА_2 звернулася з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Одеси 18.12.1978р. її батькові, ОСОБА_8 був виданий ордер №1807 серія ЖР на склад сім'ї 4 чоловіка: батько, ОСОБА_8, мати, ОСОБА_9, позивач, ОСОБА_2, сестра ОСОБА_10 на право зайняття трьохкімнатної квартири загальною площею 66,10кв.м, житловою площею 39,57кв.м АДРЕСА_1. До теперішнього часу квартира не приватизована і має статус житла державного житлового фонду.

Позивач посилається на те, що внаслідок одруження з ОСОБА_11 в серпні 1987р. вона знялася з реєстрації за адресою спірної квартири і проживала з чоловіком, у шлюбі народилися сини, ОСОБА_3, ОСОБА_4, шлюб був невдалий, в березні 1994р. позивач разом з дітьми, повернулася до квартири своїх батьків і з того часу постійно проживає, оплачує комунальні витрати, утримує житло. Шлюб з чоловіком було розірвано у вересні 1994р., свідоцтво про розірвання шлюбу позивач отримала в серпні 1995р.

Батько, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, після його смерті лицевий рахунок на квартиру був переоформлений на мати, ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Уточнив позовні вимоги позивач ОСОБА_2, а також позивачі, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили визнати за ними право на житло в квартирі АДРЕСА_1 ( а.с.93-98).

Київська районна адміністрація ОМР позовні вимоги не визнала, представник подав зустрічний позов, просив ОСОБА_2, її синів ОСОБА_3, ОСОБА_4 виселити з спірної квартири на підставі ст. 116 ЖК України, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, малолітню ОСОБА_6, 2011р.н., які зареєстровані в спірній квартирі, визнати такими, що втратили право на житло за адресою спірної квартири на підставі ст. ст.71, 72 ЖК України (а.с.37-41).

В обґрунтування зустрічних позовних вимог представник відповідача посилався на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 була надана в 1978р. ОСОБА_8 на склад сім'ї чотири чоловіка, в 2004р. помер основний наймач, ОСОБА_8. На підставі розпорядження Київської районної адміністрації ОМР №384 від 30.03.2004р. лицевий рахунок на спірну квартиру був переоформлений на дружину померлого, ОСОБА_9, а також відкрито лицевий рахунок на саму ОСОБА_9, її доньку ОСОБА_5, онуку, ОСОБА_6, 1990р.н., правнучку ОСОБА_6, 2011р.н.

В 2011р. померла основний наймач, ОСОБА_9, 1932р.н., відповідачі, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6 в спірній квартирі не проживають без поважних причин, посилаючись на вказані обставини, відповідач просив про задоволення позову з підстав ст. ст. 71,72 ЖК України.

Представник Київської районної адміністрації ОМР вважає, що позивачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не набули у передбаченому законом порядку право на житло в спірній квартирі, їх вимоги задоволенню не підлягають, всі підлягають виселенню.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зустрічний позов про їх виселення не визнали.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка представляє свої інтереси і інтереси малолітньої ОСОБА_6, 2011р.н. зустрічний позов Київської районної адміністрації про визнання їх такими, що втратили право на житло не визнали, пояснили, що дійсно деякий час проживають за сімейними обставинами за іншою адресою, у бабусі, але зв'язок зі спірною квартирою не втратили. Щодо проживання родини ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не заперечували.

Рішенням місцевого суду від 10.10.2014р. позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право користування житлом в кв. АДРЕСА_1

В позові Київської районної адміністрації ОМР до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про їх виселення, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право на житло в кв. АДРЕСА_1 відмовлено (а.с.159-161).

В апеляційній скарзі апелянт, представник Київської районної адміністрації ОМР, по довіреності, просить рішення місцевого суду скасувати, постановити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, задоволення зустрічного позову в повному обсягу (а.с. 169-175).

В апеляційному суді представник апелянта позовні вимоги підтримав.

Позивачі ОСОБА_2, її представник, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах і інтересах малолітньої ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги не визнали.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи скарги, заперечення на неї, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу представника Київської районної адміністрації задовольнити частково.

Позивачі, ОСОБА_2, ОСОБА_3, 1988р.н., ОСОБА_4, 1994р.н. заявили позовні вимоги про визнання за ними права на спірне житло, посилаючись на вимоги ст.ст.64, 65 ЖК України. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що з березня 1994р. спірна квартира є постійним місцем їх проживання. Основним наймачем вказаного житла з 1978р. за ордером був батько ОСОБА_2 - ОСОБА_8, після смерті батька, яка наступила в 2004р. основним наймачем спірного житла стала мати, ОСОБА_9

Батьки позивача ОСОБА_2, її рідна сестра, ОСОБА_5, її донька (племінниця) ОСОБА_6 завжди визнавали за позивачем ОСОБА_2, її дітьми, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право на житло, спроби позивачів зареєструватися (прописатися) за адресою спірної квартири залишалися без задоволення, з посиланням на те, що кількість осіб, які зареєстровані в спірній квартирі і площа спірного житла не дозволяє здійснити реєстрацію позивачів.

В зустрічному позові, представник Київської районної адміністрації ОМР заявив вимоги про виселення родини ОСОБА_4 з спірної квартири на підставі ч.3 ст. 116 ЖК України, посилаючись на те, що ОСОБА_4 самоправно зайняли спірну квартиру, тому підлягають виселенню без надання іншого житла.

Також представник Київської районної адміністрації ОМР просила визнати відповідачів, ОСОБА_5, ОСОБА_6, малолітню ОСОБА_6, 2011р.н., які зареєстровані в спірній квартирі, такими, що втратили право на житло на підставі ст.ст.71,72 ЖК УКраїни.

У відповідності з вимогами ч1ст.11, ч1ст.303 ЦПК України суд 1 інстанції розглядав спір в межах заявлених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність рішення суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги і межах заявлених позовних вимог.

Правова регламентація житлових правовідносин здійснюється Конституцією України; Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань. Роз'яснення окремих питань, що виникають під час розгляду цієї категорії справ містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2.

Окрім того, колегія враховує норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Враховуючи вимоги міжнародного права і національного законодавства колегія встановила наступне.

Спірною є квартира АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною площею 66,10кв.м, житловою площею 39,57кв.м, квартира не приватизована, має статус житла державного житлового фонду.

У відповідності з вимогами ст. 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Встановлено, що на підставі ордера №1807 серія ЖР від 18.12.1978р. батькові позивача - ОСОБА_8 на склад сім'ї чотири чоловіка, сам ОСОБА_8, дружина, ОСОБА_9, діти ОСОБА_2, ОСОБА_5 була надана спірна квартира (а.с.12-13). З 1978р. вказані особи, в тому числі і позивач ОСОБА_2 були прописані (зареєстровані) за вказаною адресою.

В 1987р. позивач ОСОБА_2 зареєструвала щлюб з ОСОБА_11 і виписалася зі спірної квартири(а.с.15). В 1995р. шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_11 було розірвано (а.с.16). Як пояснювала позивач ОСОБА_2, внаслідок складних стосунків з чоловіком, з 1994р. вона разом зі своїми дітьми повернулася в спірну квартиру зі згоди батьків, з вказаного часу це житло є єдиним постійним місцем проживання її і дітей.

Для вирішення питання щодо набуття на підставі ст. 65 ЖК України права користування жилим приміщенням особою, яка вселилася до наймача, суд має з'ясувати, чи було додержано встановлений порядок при її вселенні, зокрема, чи була письмова згода всіх повнолітніх членів сім'ї наймача, а також чи було це приміщення постійним місцем проживання і протягом якого часу, чи вела вона з наймачем спільне господарство та чи не обумовлювався угодою між нею, наймачем і членами його сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням.

Враховуючи норми міжнародного права, національного законодавства суд 1 інстанції і колегія перевіряли чи було додержано встановлений порядок вселення позивачів в спірну квартиру, чи була на це згода наймача, членів його сім'ї, тривалість проживання в спірній квартирі.

В ході розгляду справи зібрано достатньо доказів тому, що позивач ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13 вселилися в 1994р. в спірну квартиру як члени сім'ї наймача ОСОБА_8,

По - перше, позивач ОСОБА_2, є рідною донькою основного наймача житла ОСОБА_8, була включена в ордер на отримання спірного житла. Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є онуками основного наймача ОСОБА_8, який в 1978р. отримував спірну квартиру в тому числі на свою доньку, ОСОБА_2

В 2004р. основний наймач ОСОБА_8 помер, після його смерті основним наймачем спірного житла стала його дружина, ОСОБА_9, мати позивача ОСОБА_2, бабуся позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 ( а.с.17,18,19).

Представник Київської районної адміністрації ОМР посилається на те, що позивачі ОСОБА_4 не дотримувалися встановленого порядку про їх вселення в спірну квартиру, тому і не набули право на спірне житло.

Вказане не відповідає даним, що зібрані по справі. Незважаючи на своє проживання за спірною адресою з 1994р. позивач ОСОБА_2.з 2002р. по 2007р. була зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6.

В 2007р. позивач ОСОБА_2 була знята з реєстрації в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6. Реєстрація за будь - якою іншою адресою у неї відсутня.

Її син, позивач ОСОБА_3, реєстрація за будь - якою іншою адресою не має. Вказане підтверджується документами по справі і сторонами не спростовується.

Син ОСОБА_4, 1994р.н. з 2010р. зареєстрований у свого батька, ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що вона неодноразово намагалася в встановленому законом порядку вирішити питання щодо своєї реєстрації за спірною адресою, але їй було відмовлено з посиланням на норми житлової площі.

В підтвердження своїх доводів надала оригінал Талону зняття з реєстраційного обліку за місцем реєстрації в гуртожитку за 2007р. (копія Талона приєднана до справи, а.с.14).

В Талоні зазначено, що під час зняття з реєстраційного обліку в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_2 вибуває за адресою спірної квартири: АДРЕСА_1(а.с.14).

В січні 2014р. ОСОБА_2 зверталася з листом до В.о. Голови Київської районної адміністрації щодо визнання за нею права користування спірною квартирою. В задоволенні заяви було відмовлено(а.с.21,22).

В матеріалах справи зібрано достатньо доказів тому, що позивачі ОСОБА_2 постійно, протягом тривалого часу проживають за адресою спірної квартири, ця квартира є єдиним місцем проживання її і дітей.

До матеріалів справи приєднані:

заява ОСОБА_2 щодо зарахування до загальноосвітньої середньої школи ( по територіальності) її сина ОСОБА_4 від 23.06.2009р. де визначена адреса спірної квартири (а.с.115); загальні відомості з школи за 2010-2011р.р. щодо учня ОСОБА_4, вказана адреса спірної квартири(а.с.117); особова справа учня ОСОБА_4 за 1 клас за 2001р., домашня адреса - спірна квартира (а.с.118), класний журнал за 2004-2005р. учня ОСОБА_3, 1988р.н. адреса проживання дитини і матері - спірна квартира (а.с.119-120); медична картка хворої ОСОБА_2 по територіальності 6 поліклінічне відділення, адреса проживання - спірна квартира (а.с.121); позивач ОСОБА_2 отримувала аліменти від колишнього чоловіка на двох дітей, отримувала інформацію від державного виконавця за адресою спірної квартири в 2001р. (а.с.122,123); медична картка студента ОНПУ ОСОБА_3 починаючи з 2000р. - вказана адреса спірної квартири (а.с.124-125); договір про підключення до домофонної системи за адресою спірної квартири, який укладався ОСОБА_2 в 2008р.(а.с.126-128).; поліклінічні дослідження дитини ОСОБА_4 за 2001, 2009, 2010-2011р. (а.с.129, 132, 141); інформація з поліклінічного відділення ОСОБА_3 в 16 років - адреса спірної квартири(а.с.130); встановлення інтернету ОСОБА_3 в 2009р. за адресою спірної квартири(а.с.131); медична довідка на ОСОБА_4 за 2011р.(а.с.133); повідомлення про переказ аліментів ОСОБА_2 за адресою спірної квартири(а.с.136-137); індивідуальний договір про підготовку фахівця ОСОБА_3 за 2009-2010р., договір -контракт на платну підготовку фахівця - адреса спірної квартири(а.с. 139, 140).

З урахуванням вимог закону, численних доказів, що зібрані по справі, колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що для позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 адреса спірної квартири протягом багатьох років є єдиним місцем постійного проживання, вони вселилися в спірну квартиру зі згоди наймачів, наймачі спірного житла ніколи не ставили питання щодо їх виселення, тому позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 набули права користування житлом в спірній квартирі.

З висновком місцевого суду щодо права на спірне житло позивача ОСОБА_4, 1994р. колегія не погоджується.

По матеріалам справи встановлено, що ОСОБА_4, 1994р.н. дійсно проживає за спірною адресою зі свою матір'ю і братом ОСОБА_3. В 2010р. при досягненні 16 років вказаний позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, у свого батька. За змістом ст. 64, 65 ЖК України особа, яка вселилася до наймача як член сім'ї, не набуває права користування житлом, якщо вона зберігає за собою право користування іншим житловим приміщенням.

З урахуванням зазначеного, рішення місцевого суду щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання за ними права на спірну квартиру залишається без змін. Рішення місцевого суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, 1994р. про визнання за ним права на користування спірною квартирою підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_4 про визнання за ним права на житло в спірній квартирі.

Рішенням місцевого суду відмовлено в позові Київської районної адміністрації ОМР про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із спірної квартири.

Колегія з таким висновком місцевого суду в цій частині зустрічних вимог погоджується.

Визнання за позивачами ОСОБА_14, ОСОБА_3 права на житло в спірній квартирі виключає підстави для їх виселення з житла, на яке за ними визнано право.

Позов про виселення заявлений на підставі ст. 116 ЖК України.

Частиною 3 ст. 116 ЖК України передбачено виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення.

Колегія дійшла висновку про відмову ОСОБА_4 в позові про визнання за ним права на житло в спірній квартирі. Між тим, підстави для його виселення із спірній квартири відсутні. В спірну квартиру він вселився не самоправно, а за згодою наймачів житла. Всі особи, що проживають в спірній квартирі, ОСОБА_2, ОСОБА_3, особи, які зареєстровані за спірною адресою, ОСОБА_5, ОСОБА_6 дали згоду на проживання позивача ОСОБА_4 за спірною адресою.

З висновком місцевого суду про відмову в зустрічному позові Київської районної адміністрації ОМР про визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6, малолітньої ОСОБА_6 такими, що втратили право на житло, колегія погоджується. Вказаний зустрічний позов заявлено з підстав ст. ст. 71,72 ЖК України.

Відповідно до правил ст. ст. 71,72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням , зокрема, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців.

В підтвердження позовних вимог в цій частині Київська районна адміністрація ОМР посилалася на Акт комісії від 25.03.2014р., в якому зазначено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 не проживають за спірною адресою більше 20 років.(а.с.46), також на усні пояснення відповідача ОСОБА_5, за якими вона сама підтвердила факт свого непроживання. До апеляційного суду також приєднаний Акт обстеження від 26.02.2015р. в якому зазначено, що в спірній квартирі проживає жінка на ім'я ОСОБА_2 зі своїми синами ( Акт приєднаний до матеріалів справи).

Колегія вважає, що єдині докази, Акт від 25.03.2014р., складений у присутності сусідів, Акт від 26.02.2015р. сам по собі, без належної оцінки всіх обставин по справі, не дає підстав для висновку, що відповідачі ОСОБА_5, її донька ОСОБА_6, малолітня дитина, ОСОБА_6 2011р.н. втратили право на житло тому, що не проживають в спірній квартирі протягом 20 років.

В апеляційному суді відповідач ОСОБА_5 пояснювала, що деякий час вона проживала зі своїм чоловіком в квартирі його матері, там же проживала донька ОСОБА_6, яка народила дитину в 2011р., але зв'язку з квартирою, де вони зареєстровані, вони не перервали. Між ОСОБА_5 і ОСОБА_2, які є рідними сестрами виникали складні стосунки, але на теперішній час сестри, їх діти, онука проживають всі разом за спірною адресою. В підтвердження своїх доводів щодо зв'язку із спірною квартирою відповідач ОСОБА_5 надала поштову кореспонденцію, інформаційні листи з Банку, з яким вона перебуває в договірних відносинах, запрошення на участь у виборах.

Відсутність належних доказів в частині зустрічного позову Київської районної адміністрації ОМР про визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6, малолітньої дитини, 2011р. такими, що втратили право на житло не дає підстав для його задоволення.

В апеляційному суді представник апелянта не надав додаткових належних доказів за цим позовом. Конфліктна ситуація, яка виникла щодо спірної квартири між рідними людьми, які на теперішній час знайшли порозуміння між собою, не надає підстав для порушення їх прав на житло. Здійснення людиною свого природного права на життя пов'язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість.

З урахуванням зазначеного, колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції в цій частині зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 303,307ч1п2,309ч1п.п.3,4,316,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника Київської районної адміністрації Одеської міської ради, по довіреності, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2014р. в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Київська районна адміністрація ОМР, про визнання права користування жилим приміщенням скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Київська районна адміністрація ОМР, про визнання права користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права на користування житлом, квартирою АДРЕСА_1, про відмову в позові Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з квартири АДРЕСА_1, про відмову в позові Київської районної адміністрації ОМР до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Плавич Н.Д.

Ващенко Л.Г.

Вадовська Л.М.