Провадження № 2/521/1220/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.
при секретарі судового засідання Варналій К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ДЕРЖБУД» про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ :
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 до ТОВ «ДЕРЖБУД» про стягнення коштів у розмірі 4 745 089 грн. та судових витрат.
Позивач неодноразово приїжджав на місце будівництва, однак з середини серпня 2013 року активність будівництва зменшилася, а з вересня 2013р. взагалі припинилась.
05 вересня 2013 року позивач отримав від ТОВ «ДЕРЖБУД» письмове повідомлення про зупинення чергових платежів, згідно договору, при зберіганні строку здачі об'єкту будівництва. Позивач неодноразово звертався до керівництва ТОВ «ДЕРЖБУД» за наданнями пояснень стосовно будівництва, але жодної відповіді так і не отримав.
З того часу, відповідач ухиляється від повернення зазначених коштів та надання будь- яких пояснень.
Виходячи з наведеного, позивач вважає, що ТОВ «ДЕРЖБУД» ввело його в оману щодо права на укладання договору купівлі-продажу майнових прав № 2- 29 07 від 29 липня 2013 року, та такий договір є недійсним. На думку Позивача, Відповідач використав ці кошти не за цільовим призначенням, так як умови договору Відповідачем не виконані.
Крім того, позивач весь час з 27.06.2013р. до 30.06.2014р. орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_1, сплачуючи щомісяця оренду у розмірі 2200 грн. А з 30.06.2014 року позивач уклав з ОСОБА_1 договір оренди частки житлової площі в житловому будинку, розміром - 52 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікквича. масив «Чорвоний хутор», вул. Таїровська, 27. Строк дії договору оренди до 30.06.2015 року. Станом на 01.04.2015 року, позивач сплатив оренду у розмірі 36 000 грн.
Позивач, вважає, що неправомірними діями відповідача йому заподіяна і моральна шкода, яка полягає в порушенні життєвих стосунків, постійний нервовий і психологічний стан, вимушеність проживати в орендованому житлі, яку він оцінює у розмірі 10 000,00 грн.
За таких підстав, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та справу розглянути у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач про час та місце розгляду справи належним чином неодноразово повідомлений, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.
За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.07.2013 року, між позивачем та ТОВ «ДЕРЖБУД» було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 2-29/07, за яким ТОВ «ДЕРЖБУД» продало позивачу майнові права на блокований будинок, типу таун-хауз насділянці № 2/1, масиву № 16 Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, загальною площею 98,8 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м., номер кварталу 5, номер будинку в кварталі 1а, назва вулиці (згідно ген. плану) Радужна, площа земельної ділянки 0,081 сотки. Орієнтовний строк здачі в експлуатацію 1-2 квартал 2014 року.
Оскільки умови зазначеного договору не виконані, суд вважає обгрунтовною вимогу позивача, про визнання договору №2-29/07 від 29.07.2013р. недійсним.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Крім того, за договором № 2-29/07 від 29 липня 2013 року, термін здачі обєкту нерухомості в експлуатацію був визначений у квітні 2014 року, позивач надав розрахунок, щодо нарахування пені за кожен день прострочення у розмірі трьох відсотків вартості роботи, а саме суму у розмірі: 391020 грн. (сума основного боргу)*3% (три відсотки за кожен день) 365 днів травень 2014р. - травень 2015р.) = 4281669 (чотири мільйона двісті вісімдесят одна тисяча шістсот шістдесят дев'ять) гривень. (а.с.11)
Суд вважає доведеною ту обставину, що нарахована пеня за укладеним договором купівлі-продажу майнових прав № 2-29/07 від 29.07.2013 року, відповідає дійсності. Таким чином, кошти у розмірі 4281669 грн. підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Згідно ч.2 цієї статті, при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної та майнової шкоди.
Позивач неодноразово звертався до керівництва ТОВ «ДЕРЖБУД» за наданнями пояснень стосовно будівництва, що підтверджується долученою до позову копією запиту адвоката ОСОБА_3 від 21.07.14 року та заявою позивача від тієї ж дати.(а.с. 37-38)
Також матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач тривалий час, а саме, з 27.06.2013 до 30.06.2014 орендував квартиру за адресою: м.Одеса, вул.Ак. КорольоваАДРЕСА_2, сплачуючи щомісяця оренду, у розмірі 2 200 грн., а всього за вказаний період - 26 400 грн. З 30.06. 2014 року позивач уклав з ОСОБА_1 договір оренди частки житлової площі в житловому будинку, розміром 52 кв.м., який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича. масив «Чорвоний хутор», вул. Таїровська, 27. Строк дії договору оренди до 30.06.2015 року.
Станом на 01.12.2014 року, позивач сплатив оренду, у розмірі 36 000 грн. (а.с. 19-20)
Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 62 400,00 грн. витрачених позивачем за оренду житла, в період з 27.06.2013 року, підлягають задоволенню.
Отже, враховуючи наведене, зібрані по справі докази та вищевказані норми цивільного законодавства дозволяють задовольнити позов щодо стягнення завданої матеріальної шкоди.
Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України, № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 2 частини 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд враховує, що позивач належними та достатніми доказами довів факт заподіяної йому моральної шкоди.
Враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, у розмірі 10 000 грн. підлягають задоволенню.
Щодо суми стягнення судового збору, суд виходить з наступного.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, згідно до якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За таких обставин, враховуючи вказане, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, сплачений судовий збір у розмірі 3654 грн.
Керуючись ст.ст.10, 57-61, 79, 88, 208 - 209, 212 - 215, 224-225 ЦПК України, ст. ст. 23, 215-216, 1166, 1167 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ТОВ «ДЕРЖБУД» про стягнення коштів,- задовольнити.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів, з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Мирончук