Справа № 522/3791/14-ц
Провадження №2/522/4731/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Єршової Л.С.,

при секретарі Ларіній Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просив суд стягнути на свою користь: з ОСОБА_2, суму боргу за розпискою від 17 травня 2012 року у розмірі 960000,00 гривень; з ОСОБА_3, грошову суму за гарантійним листом від 17 травня 2012 року у розмірі 100000,00 гривень; з ОСОБА_2, судові витрати у розмірі 3654,00 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 травня 2012 року він надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 960000,00 гривень, що було оформлено борговою розпискою із власноручним підписом ОСОБА_2 та підписами двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Відповідно до умов даної розписки відповідач ОСОБА_2 взяла у позивача в борг на власні потреби грошові кошти у розмірі 960000,00 гривень та зобов'язалася повернути ці гроші позивачу у строк до 17 травня 2013 року, а в разі неповернення цього боргу до вказаного строку зобов'язалася сплатити відповідні штрафні санкції. Окрім цього, 17 травня 2012 року ОСОБА_3 був підписаний гарантійний лист, згідно з яким він гарантував повернення коштів ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 за борговою розпискою від 17.05.2012 року. А у разі неповернення позичених грошових коштів зобов'язався провести компенсацію на користь ОСОБА_1 у розмірі 100000,00 гривень. Позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою повернути грошові кошти, проте, жодних дій на погашення заборгованості за вказаною розпискою вони не здійснили, що і стало приводом для звернення до суду.

05 червня 2015 року, під час розгляду справи судом, позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути на свою користь: з ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 17 травня 2012 року у розмірі 960000,00 гривень; суму 3% річних за розпискою у розмірі 87820,27 гривень; суму процентів за розпискою у розмірі 287600,00 гривень; з ОСОБА_3 грошову суму за гарантійним листом від 17 травня 2012 року у розмірі 100000,00 гривень; з ОСОБА_2, судові витрати у розмірі 3654,00 гривень.

Представник позивача - ОСОБА_6 у судове засідання з'явився, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання з'явилась, позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Представник відповідача - ОСОБА_7 у судове засідання з'явилась, позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Представник відповідача - ОСОБА_8 у судове засідання з'явився, позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив слухати справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 17 травня 2012 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 960000,00 гривень, що було оформлено борговою розпискою із власноручним підписом ОСОБА_2 та підписами двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 12). Як вбачається з зазначеної розписки, відповідач ОСОБА_2 взяла у позивача в борг на власні потреби грошові кошти у розмірі 960000,00 гривень та зобов'язалася повернути ці гроші позивачу у строк до 17 травня 2012 року, а в разі неповернення цього боргу до вказаного строку зобов'язалася сплатити відповідні штрафні санкції.

17 травня 2012 року ОСОБА_3 був підписаний гарантійний лист (а.с. 11), відповідно до якого він гарантував повернення коштів ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 за борговою розпискою від 17.05.2012 року, а у разі неповернення позичених грошових коштів зобов'язався провести компенсацію на користь ОСОБА_1 у розмірі 100000,00 гривень.

Як встановлено судом, зазначений борг ОСОБА_2 до теперішнього часу не погасила.

Заперечуючи факт отримання грошових коштів за розпискою від 17 травня 2012 року та факт оформлення цієї розписки, представником відповідача ОСОБА_2 було заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи.

27 червня 2014 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі було призначено судову-почеркознавчу експертизу та направлено її для виконання до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На виконання клопотання експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ОСОБА_1 було надано оригінал розписки від 17 травня 2012 року та ОСОБА_2 були надані експериментальні зразки почерку. При цьому, ОСОБА_2 було повідомлено про відсутність вільних зразків почерку, оскільки за витребовуваний експертом період часу вона нічого не підписувала.

Висновком Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 21 листопада 2014 року, було повідомлено про неможливість проведення судово-почеркознавчої експертизи у зв'язку із відсутністю вільних зразків почерку ОСОБА_2 (а.с. 72-73).

Після надходження справи до суду, представником відповідача ОСОБА_2 було повторно заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи.

11 грудня 2014 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси, по справі було призначено судову-почеркознавчу експертизу та направлено її для виконання до Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області.

11 лютого 2015 року від експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області до суду надійшло клопотання про необхідність укладення відповідного договору на оплату послуг експерта та надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертного дослідження (а.с. 130-131).

11 лютого 2015 року Приморським районним судом м. Одеси було направлено листи ОСОБА_2 та її представнику ОСОБА_9 (а.с. 132-133) про необхідність укладення відповідного договору на оплату послуг експерта та надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертного дослідження.

Відповідно до поштової накладної ТОВ «Спецкур'єр» №6453 (а.с. 136), повідомлення про необхідність укладення відповідного договору на оплату послуг експерта та надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертного дослідження, було вручено ОСОБА_2 11.02.2015 року.

Згідно поштової накладної ТОВ «Спецкур'єр» №6452 (а.с. 134), повідомлення про необхідність укладення відповідного договору на оплату послуг експерта та надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертного дослідження, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 не отримала, оскільки остання відмовилась отримувати кореспонденцію.

Висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області від 23 березня 2015 року, було повідомлено про неможливість проведення судово-почеркознавчої експертизи, у зв'язку із не укладенням відповідного договору на оплату послуг експерта та фактичною несплатою коштів.

У відповідності до ч. 3 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 недобросовісно користується наданими їй правами, намагаючись затягнути розгляд даної цивільної справи. Крім того, як пояснила суду сама ОСОБА_2, у неї відсутні вільні зразки підписів у документах за 2011-2013 рік, що необхідні для проведення експертного дослідження.

Отже, відповідачем ОСОБА_2 не було надано допустимих і належних доказів, які б спростовували факт отримання грошових коштів від ОСОБА_1

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. В підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка чи інший документ, що засвідчує передачу йому займодавцем певної грошової суми.

За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики табо цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннм встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюєються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Суд зазначає, що правова позиція щодо права позичальника на отримання процентів від суми позики, та щодо права позикодавця вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України, викладена у постановах Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі №6-36цс14, від 01.04.2015 року по справі № 6-37цс15, та згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_2 сума боргу у розмірі 960000,00 грн.; 3% річних у розмірі 87820,27 грн.; процентів у розмірі 287600,00 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (беніфіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Тобто законом чітко обмежено коло суб'єктів, що можуть виступати гарантом перед кредитором, та виключено можливість фізичної особи виступати у якості гаранта.

Таким чином у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення грошових коштів у розмірі 100000,00 гривень з ОСОБА_3 за гарантійним листом від 12 травня 2012 року, оскільки гарантія була надана фізичною особою, що суперечить чинному законодавству України.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 грн. згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. ст.ст. 10, 11, 15,16, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПННОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: 65113, АДРЕСА_1) заборгованість за договором позики від 17 травня 2012 року у розмірі 1335420,27 грн. (один мільйон триста тридцять п`ять тисяч чотириста двадцять гривень 27 коп.), з яких: 960000,00 грн. - сума боргу; 87820,27 грн. - 3% річних; 287600,00 грн. - проценти.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПННОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: 65113, АДРЕСА_1) суму сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.С. Єршова

17.06.2015