Справа №577/581/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кущенко М. Ф.
Номер провадження 22-ц/788/898/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Білецького О. М. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнання права власності на нього,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з даним позовом, в якому просив витребувати у ОСОБА_3 належний йому автомобіль CHERY Tiggo універсал - B SQR7240T11T, об'єм двигуна 2350 см.3, кузов НОМЕР_2, 2007 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Не погоджуючись з первісним позовом, в лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Конотопського міськрайонного суду Сумської області із зустрічним позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля CHERY Tiggo, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, дійсним та визнати за ним право власності на даний автомобіль.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Витребувано у ОСОБА_3 автомобіль CHERY Tiggo універсал B SQR7240T11T, 2007 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 Вирішено питання щодо судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення вимог процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати договір купівлі-продажу спірного автомобіля дійсним, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Вважає, що суд першої інстанції позбавив його права довести ті обставини, на які він посилався в своєму позові, відмовивши в допиті заявлених ним свідків та порушивши принцип рівності сторін в процесі. Зазначає, що однією з підстав для реєстрації транспортного засобу є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Вказує також на ненадання належної оцінки поясненням свідка ОСОБА_5 про сварку сторін з приводу реєстрації спірного автомобіля та оголошенням, з яких вбачається, що на день укладення угоди між сторонами вартість аналогічного автомобіля становила 7000 доларів США, а не 10000, як зазначає позивач.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника - адвоката Прокопєвої М.А., які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 та його представника - адвоката Садовського Є.А., які проти скарги заперечували, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та, як вбачається із матеріалів справи, 22 липня 2008 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_4 укладено угоду №202070 на придбання товарів у групах, а саме автомобіля (а.с. 6).

Згідно з додатком №3 до вказаної угоди, на момент підписання цього додатку - 26 листопада 2008 року, загальна сума зобов'язань по сплаті становить 123627 грн. 67 коп., з них сплачено 4719 грн. 76 коп., залишилось до сплати 118907 грн. 91 коп. Термін дії угоди до 30 листопада 2016 року (а.с. 11).

19 грудня 2008 року ОСОБА_4 придбав у ТОВ «СІ ЕЙ Автомотів» за договором купівлі-продажу №414303-R0056 автомобіль CHERY Tigo SQR7240T11T, кузов НОМЕР_2, 2007 року виготовлення ( а.с. 12 - 14 ).

З метою забезпечення вимог ЗАТ «АІСЕ Україна» щодо виконання ОСОБА_4 зобов'язань за угодою від 22 липня 2008 року, вказаний автомобіль був переданий в заставу (а.с. 19).

Судом також встановлено, що з 2014 року належний позивачу на праві власності автомобіль вибув з його володіння.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено укладення з позивачем договору купівлі-продажу спірного автомобіля та передання на його виконання 7000 доларів США. Даний вид договору не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, а тому визнання його дійним на підставі ст. 220 ЦК України є неможливим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В пунктах 19, 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року роз'яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо порушення судом його права на доведення обставин, якими він обґрунтовує свій зустрічний позов є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 10, ст. 57, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 206, ст. 208 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, мають вчинятись в письмовій формі.

Враховуючи те, що вартість спірного автомобіля значно перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.), договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу належало вчиняти у письмовій формі.

Окрім того, згідно з «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою КМУ від 7 вересня 1998 року N 1388, одним із документів, що посвідчують правомірність придбання транспортного засобу є письмовий договір купівлі-продажу.

Наслідки недодержання вимог щодо письмової форми правочину передбачені ст. 218 ЦК України. Зокрема, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 роз'яснено, що необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Як вбачається зі змісту позовної заяви ( а.с. 2-4 ), ОСОБА_4 не заперечує, що між ним та ОСОБА_3 існувала усна домовленість щодо продажу автомобіля, однак не за 7000 доларів США, як стверджує відповідач, а за 10000 доларів США. Вказане свідчить про недосягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору, зокрема про вартість транспортного засобу. Крім того, позивач не визнає і факту отримання від ОСОБА_3 7000 доларів США 02 червня 2014 року за спірний автомобіль.

Відповідач же, всупереч вимогам ст. ст. 10, 57, 59-60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між ним та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу автомобіля CHERY Tigo SQR7240T11T, реєстраційний номер НОМЕР_1, належного останньому на праві власності, та передачі грошових коштів в сумі 7000 доларів США. З відповідним клопотанням до суду про витребування таких доказів, згідно з приписами ст. 137 ЦПК України, він не звертався. А законом встановлено, що факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу та сплати за спірний автомобіль грошових коштів не може доводитися свідченнями свідків.

Слід зазначити також, що сам відповідач не заперечує відсутність письмових доказів на підтвердження укладення договору купівлі-продажу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності ОСОБА_3 своїх позовних вимог та вважає, що суд обґрунтовано відмовив йому в допиті заявлених свідків на підтвердження доводів щодо укладення договору.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що договір купівлі - продажу може бути нотаріально посвідчений, а тому відповідно до ст. 220 ЦК України є підстави для визнання судом його дійсним, не ґрунтується на вимогах закону.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, судом може бути визнаний договір дійсним лише в тому випадку, якщо він підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, проте таких вимог до договору купівлі-продажу автомобілів, укладених між фізичними особами, чинним законодавством України не передбачено.

Таким чином, враховуючи те, що спірний автомобіль належить ОСОБА_4, а відповідач володіє ним без належної правової підстави, доказів на підтвердження набуття права власності на нього не надав, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність витребування спірного майна у відповідача та відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви.

На думку колегії суддів, місцевий суд правильно не вбачав передбачених ст. 20 ЦПК України підстав для відводу судді Кущенка М.Ф.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -