У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 4 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що йому та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності, а саме Ѕ частині кожному, належить квартира АДРЕСА_1.

Позивач вважав, що право власності ОСОБА_7 на її частину квартири АДРЕСА_1 має бути припинено, оскільки з березня 2013 року відповідач в квартирі не проживає; участі у витратах на її утримання не несе; має на праві власності інше житло і відносини, що склалися між ними останнім часом роблять неможливим їхнє проживання в одній квартирі.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 4 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про задоволення позову ОСОБА_6 Припинено право власності ОСОБА_7 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 115 773 грн. в рахунок грошової компенсації за її частку у спільному майні, шляхом списання зазначених коштів, внесених ОСОБА_6 на депозитний рахунок суду, згідно квитанції № 5 від 24 грудня 2014 року. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 2 липня 2014 року, у справі № 6-68цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що з 4 грудня 1993 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 березня 2013 року шлюб між ними розірвано.

Позивачу ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина трикімнатної квартири АДРЕСА_1, а інша Ѕ частина цієї ж квартири належить ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14 грудня 1999 року, рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2013 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічним паспортом на квартиру.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 лютого 2014 року встановлено порядок користування вказаною вище квартирою між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

На виконання цього судового рішення було видано виконавчий лист та постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Клименко Л.Г. від 10 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження, яке знаходиться на стадії виконання.

Суд першої інстанції, встановивши сукупність таких обставин як: наявність у ОСОБА_7 значної частки у спірній квартирі; відсутність згоди відповідача на припинення її права у спільній частковій власності на квартиру та на отримання компенсації; відсутність іншого житла у м. Прилуки; відсутність доказів, які б свідчили, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою і створює неможливі умови для спільного користування спільним житлом; припинення права на частку у спільному майні може завдати відповідачу істотної шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 про припинення права ОСОБА_7 на частку у праві спільної часткової власності на підставі ст. 365 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким надано правильну оцінку.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням цієї норми, колегія суддів дійшла висновку, що посилання місцевого суду при вирішенні даного спору, крім іншого, і на ст. 364 ЦК України не може бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення, а тому із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції необхідно виключити посилання на цю норму Закону.

Скасовуючи законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що припинення права на Ѕ частину квартири не завдасть істотної шкоди відповідачу. Проте такий висновок суду апеляційної інстанції не ґрунтується на встановлених у справі обставинах та доказах, якими вони підтверджені, а також суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 липня 2014 року, у справі № 6-68цс14.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з виключенням із його мотивувальної частини посилання на ст. 364 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 4 лютого 2015 року скасувати, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2014 року залишити в силі.

Виключити із мотивувальної частини рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2014 року посилання на ст. 364 ЦК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська