Справа № 377/236/15 Головуючий у І інстанції Орел А.С.
Провадження № 22-ц/780/4580/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 26 15.10.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 жовтня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 18 травня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулосядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувало тим, що 14 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 110000 грн. строком на 10 років із розрахунку 15 % річних, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. Поручителем позичальника за договором кредиту є співвідповідач ОСОБА_3, яка за договором поруки від 14 листопада 2007 року зобов'язалася відповідати перед банком за повернення кредиту позичальником.

Вказував, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого Промінвестбанк передав (відступив) товариству право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2, про що як позичальник так і поручитель були повідомлені. Вказував, що за умовами кредитного договору укладеного з відповідачем ОСОБА_2, останній мав повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконує цих обов'язків, має прострочену заборгованість. Письмова виомга товариства про дострокове погашення кредиту, направлена товариством відповідачам 5 лютого 2015 року, залишена ними без задоволення. Посилаючись на ст.1050 ЦК України та умови кредитного договору, які передбачають дострокове повернення кредиту, просив стягнути з відповідачів солідарно на користь банку достроково заборгованість за кредитом станом на 1 січня 2015 року в розмірі 102190,55 грн., з яких тіло кредиту - 64141,77 грн., проценти - 28471,29 грн., пеня 9577,49 грн. та судові витрати.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 18 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ТОВ «Кредитні ініціативи» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що вказані судом підстави відмови у позові, а саме - відсутність оригіналу договору про відступлення парва вимоги необгрунтовані, поскільки позивач мав змогу надати такий договір, проте суд не витребував його і не поставив під сумнів його дійсність. Крім того, суд прийшов до хибних висновків про відсутність відомостей про повідомлення боржників про відступлення права вимоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 14 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком і відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір (з наступними змінами і доповненнями від 11 грудня 2008 року, від 16 листопада 2009 року, від 8 грудня 2010 року та від 10 травня 2011 року), за умовами якого позичальник отримав в банку на споживчі цілі кредит в розмірі 110000 грн. терміном на 10 років із сплатою 15 % річних (а.с.6-23). Повернення кредиту згідно п.2.4 кредитного договору передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом і відсотками згідно графіку платежів (додаток № 1). Згідно п.5.3.2 кредитного договору у випадку прострочення платежів банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі.

Поручителем позичальника за вказаним кредитним договором є співвідповідач ОСОБА_3 на підставі договору поруки від 14 листопада 2007 року з наступними змінами від 29 квітня 2011 року (а.с.24-25).

Також, судом встановлено, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно якого Промінвестбанк передав (відступив) товариству право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, в тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2 (а.с.33-43). Про відступлення права вимоги банк і товариство напрввили боржнику ОСОБА_2 повідомлення 20 грудня 2012 року із зазначенням банківських реквізитів товариства за якими слід повертати кредитні кошти (а.с.167-168).

Крім того, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 не виконує обов'язків по щомісячному поверненню кредиту, покладених на нього умовами договору, із січня 2014 року припинив погашення тіла кредиту і відсотків, станом на 1 січня 2015 року має прострочену заборгованість понад один місяць. Письмове повідомлення товариства про необхідність погашення заборгованості та наслідки його невиконання у вигляді дострокового стягнення кредиту від 5 лютого 2015 року, залишене без задоволення (а.с.56).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач, як новий кредитор, не надав належних і допустимих доказів набуття ним права вимоги до відповідачів за кредитним договором. При цьому суд виходив з того, що наданий позивачем договір відступлення права вимоги належним чином не посвідчений і вочевидь не відповідає оригіналу. Крім того, позивачем не надано додатків до цього договору, зокрема реєстру позичальників або витягу з нього, належним чином оформленого, акту-приймання передачі додаткового реєстру позичальників.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та зроблені в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Зі справи вбачається, що подаючи позов, ТОВ "Кредитні ініціативи" додав до позову всі необхідні документи, які підтверджують його права вимоги до відповідачів за кредитним договором, в тому числі договір про відступлення права вимоги, достовірність яких відповідачами не спростована.

Однак, з огляду на наявність у відповідача сумнівів у їх достовірності суд своїми ухвалами від 30 березня 2015 року та від 15 квітня 2015 року запропонував позивачу надати суду належні докази виникнення права вимоги, належним чином оформлені копії вказаних документів. Крім того, ухвалою від 28 квітня 2015 року суд задоволив клопотання представника відповідача ОСОБА_2 і витребував у ТОВ «Кредитні ініціативи» належним чином оформлену копію реєстру позичальників.

Проте всупереч своїм ухвалам суд не дочекався надходження вказаних документів і передчасно ухвалив необгрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Всі вказані документи приєднані апелянтом до матеріалів апеляційної скарги.

Крім того, ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд вважав, що новий кредитор не надав боржнику доказів переходу до нього прав у зобов'язанні, а відтак згідно ч.2 ст.517 ЦК України боржник ОСОБА_2 має право не виконувати свого обов'язку по поверненню кредиту. Такі висновки суду суперечать матеріалам справи, з яких вбачається, що банк, як первісний кредитор, і ТОВ «Кредитні ініціативи», як новий кредитор, 20 грудня 2012 року направили письмове повідомлення боржнику ОСОБА_2, в якому вказали про заміну кредитора у зобов'язанні і підстави заміни, а також висунули вимогу про повернення боргу новому кредитору із зазначенням банківських реквізитів, за якими слід сплачувати кошти.

Також висновки суду про наявність у боржника ОСОБА_2 права не виконувати свого обов'язку по поверненню кредиту є хибними та такими, що не грунтуються на законі.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не звільняється від обов'язку погашення заборгованості взагалі, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 і згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене на неповно з'ясованих обставинах справи та з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

За положеннями статей 512-514,516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання. До нового кредитора переходять у повному обсязі права первісного кредитора у зобов'язанні. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на те, що відбулася заміна кредитора у спірному зобов'язанні і до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги до позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 листопада 2007 року та за договором поруки, товариство вправі пред'являти вимоги до позичальника про повернення боргу.

Колегія суддів вважає доведеним факт переходу права вимоги за кредитним договором до нового кредитора, поскільки позивач в суді апеляційної інстанції надав нотаріально посвідчені копії документів на 104 аркушах, які підтверджують набуття ним права вимоги, в тому числі, договір відступлення права вимоги та додатків до цього договору.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржнии. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Поскільки відповідач ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 110000 грн. та не виконує своїх обов'язків по сплаті щомісячних платежів на погашення кредиту, покладених на нього кредитним договором від 14 листопада 2007 року, має прострочену заборгованість, чим порушує права товариства як нового кредитора, то суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору (п.5.3.2) вважає за необхідне захистити права позивача і стягнути солідарно із відповідачів як позичальника і поручителя на користь товариства як нового кредитора борг за кредитом в повному обсязі достроково.

Стягненню підлягає тіло кредиту в розмірі - 64141,77 грн., проценти - 28471,29 грн., пеня 9577,49 грн.,а всього 102190,55 грн.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачів витрати по судовому збору в рівних частинах.

Посилання представника відповідачів ОСОБА_4 на те, що у зв'язку із вчиненням ТОВ "Кредитні ініціативи" виконавчого напису про звернення стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки порука поручителя ОСОБА_3 припинилася і борг має бути стягнутий лише із боржника, безпідставні. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис вчинено 23 березня 2015 року за період невиконання боржником умов кредитного договору за період із 17 грудня 2012 року по 1 лютого 2015 року, і тоді ж у березні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулосядо суду із позовом. Отже з моменту вчинення виконавчого напису 6 місяців, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, не пройшло та у свою чергу спростовує такі доводи.

Крім того, судом встановлено, що виконавчий напис про звернення стягнення на пердмет іпотеки не виконаний, що у свою чергу не перешкоджає ухваленню рішення про стягнення боргу за кредитним договором в судовому порядку (п.17постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Твердження представника відповідачів, що частина коштів, сплачена позичальником ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа Банк" через ПАТ АКПІБ, не врахована в борг безпідставні і спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунком, з якого вбачається, що в рахунок боргу зараховані всі вказані позичальником платежі по листопад 2013 року включно.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника відповідачів ОСОБА_4 на фіктивність договору про відступлення прав вимоги, укладеного 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і ТОВ «Кредитні ініціативи", як такі, що суперечать приписам щодо презумпції правомірності правочину, встановленим ст.204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Представник відповідачів, посилаючись на фіктивність договору, не надав суду належних і допустимих доказів з цього приводу (рішення суду тощо).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 18 травня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити. Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» борг за кредитним договором в розмірі 102190 гривень 55 коп.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір в розмірі 766 гривень 43 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: