БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/123/15-ц
Провадження № 2/497/117/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого- судді Тимошенко І.В.

за участю секретаря судового засідання Божевої І.Д.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача та застосування наслідків нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 46 450 грн. При цьому позивач посилається на те, що 07 травня 2014 року між ним та Товаристом з обмеженою відповідальність «Лізингова компанія «Автофінанс» (надалі ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») було укладено Договір фінансового лізингу № 009792, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 2115 вартістю 65 000 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування йому - позивачу в строк та на умовах, передбачених договором. Пунктами 1.7 та 1.8 вищевказаного Договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмету лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). На виконання умов цього Договору ним - позивачем були здійснені наступні платежі на користь відповідача: 07.05.2014 року оплата комісії за організацію та оформлення договору у сумі 6 500 грн., 27.05.2014 року оплата авансового платежу у сумі 32 500 грн. 02 червня 2014 року між ним - ОСОБА_2 та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу , відповідно до якої змінено предмет лізингу на автомобіль марки Geely CK Norma вартістю 79 900 грн., у звязку з чим він - позивач 04 червня 2014 року доплатив авансовий платіж на користь ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» у сумі 7 450 грн. Однак до цього часу ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не здійснила жодних дій, спрямованих на виконання своїх зобовязань за Договором , а саме не передало йому позивачу предмет лізингу у користування.

Позивач вважає , що при укладенні Договору фінансового лізингу порушено передбачений ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; цей договір укладений на несправедливих умовах , перелік яких визначений у ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так із змісту Договору фінансового лізингу вбачається, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків , передбачених договором та законом; звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в ЗУ «Про фінансовий лізинг», положеннях Цивільного кодексу України; повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості; одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечить вимогам чинного законодавства. Так, в порушення вимог ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.. 767,768 ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг» в п.1.4 Договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь якого зобовязання щодо якості , комплектації , справності предмету лізингу, усунення несправностей протягом гарантійного строку , а відповідальність за це несе продавець. Договором не передбачений обовязок лізингодавця надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані , який би відповідав його призначенню. Договором не встановлена та повністю виключена відповідальність лізингодавця за передачу предмету лізингу неналежної якості. Пунктами 8.7, 8.10 Договору заборонено лізингоодержувачу вимагати відшкодування або зменшення суми платежів у будь яких випадках , коли предмет лізингу не може використовуватись за призначенням. Згідно пунктів 4.5, 1.9 Договору у випадках наявності дефектів, які роблять неможливим експлуатацію предмета лізингу, лізингоодержувачу надано право тільки на зміну речі шляхом укладення додаткової угоди та проведення додаткових розрахунків без зазначення права споживача на розірвання договору та відшкодування збитків. Пунктом 5.5 Договору передбачено, що будь які поліпшення речі дозволяються на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем , а лізингодавець в таких випадках не зобовязаний виплачувати жодних компенсацій лізингоодержувачу , не має права лізингоодержувач відшкодувати ці витрати і за рахунок лізингових платежів. В Договорі взагалі не оговорені умови, які б надавали право лізингоодержувачу у випадку невиконання умов договору відповідачем розірвати договір з ініціативи позивача та ставити питання про відшкодування шкоди. Не передбачено Договором право лізингоодержувача відмовитись від договору в односторонньому порядку у разі прострочення передачі предмету лізингу більш 30 днів та вимагати у звязку з цим відшкодування збитків та повернення платежів, що були сплачені до такої вимоги. Умовами Договору передбачена сплата лізингоодержувачем комісійної винагороди за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору , яка складає 10% від вартості предмета договору, яка не передбачена законом і не входить в перелік послуг, які підлягають оплаті відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг». Пунктами 1.6,8.15 Договору встановлені умови , відповідно до яких у разі зміни вартості предмету лізингу з моменту укладення договору до повнї оплати платежів , лізингоодержувач зобовязаний доплатити різницю з перерахованими лізинговими платежами , про що складається додаткова угода, тобто Договором не передбачено право лізингоодержувача розірвати договір у разі збільшення ціни, що була погоджена на момент укладення договору. Пунктами 8.15,10.5,10.11 Договору надана можливість лізингодавцю не повертати кошти на оплату , здійснену споживачем, у разі відмови укласти чи виконати договір, в той час як лізингоодержувач відповідно до умов договору взагалі позбавлений можливості отримати будь яку компенсацію у звязку з невиконанням обовязків лізингодавцем.

Такий Договір відповідно до вимог ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемним, оскільки він містить несправедливі умови. А тому у відповідності до ст.216 ЦК України відповідач зобовязаний повернути йому позивачу все, що він одержав на виконання цього правочину, а саме повернути йому позивачу сплачені за Договором грошові кошти в сумі 46450 грн. .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав в повному обсязі.

Відповідач - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, направило до суду клопотання про розгляд справи без участі в судового засіданні представника товариства.

Відповідач - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» направило на адресу суду письмові заперечення проти позову, позов не визнає , посилаючись на наступне. По перше: у лізингодавця не виникло обовязку передачі предмету лізингу позивачу в обумовлений пунктом 1.7 Договору строк в звязку з не сплатою позивачем комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3% від вартості предмету лізингу. По друге: посилання позивача на несправедливі умови Договору безпідставні. Пунктом 14.12 Договору передбачено, що взаємовідносини сторін, що не врегульовані уим Договором, регламентуються чинним законодавством України, тобто якщо в Договорі не оговорені будь які умови, сторони при вирішенні спірних питань керуватимуться нормами чинного законодавства. Пунктом 14.1 Договору передбачено, що будь-які спори або розбіжності, що виникають у процесі виконання умов договору, які сторони не можуть розвязати шляхом переговорів, будуть вирішуватися в судовому порядку відповідно до діючого законодавства України. Позивач, підписавши Договір, визнав всі його умови, вимоги та вчинив зі свого боку конклюдентні дії шляхом сплати платежів. Можливість розірвання Договору передбачена пунктом 10.12. Посилання позивача на те, що умови Договору є несправедливими в розумінні п.13 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки обмежують права споживача на визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладання договору, спростовується положеннями ч.1 ст.308 ЦК України, відповідно до якої за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату ( лізингові платежі). В звязку з тим, що строк з моменту підписання сторонами Договору і строк 120 робочих днів з моменту сплати лізингоотримавачем всіх платежів суттєво можуть різнитись, природньо, що відпускна ціна предмету лізингу від продавця може змінитися. В разі виникнення ситуації щодо подорожчення предмету лізингу під час дії Договору , лізингодавець пропонує лізингоодержувачу альтернативні виходи щодо цього питання: доплатити за предмет лізингу ( п.1.6 Договору), змінити його на інший (п.5.5. Договору), відмовитися від його прийняття та розірвати Договір (п. 4.5, 10.11, 10.12 Договору). Тому посилання позивача на несправедливі умови Договору є необгрунтованим та не може служити підставою для визнання правочину нікчемним.

Заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові докази , суд доходить висновку , що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Статею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами , який не є вичерпним , а також зазначено , що умови договору є несправедливими , якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Відповідно до п.13 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

В пунктах 5,6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що якщо положення договору визнано несправедливими , включаючи ціну товару , таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні або 2) договір може бути визнано недійсним в цілому.

07 травня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» і ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 009792, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 2115 вартістю 65 000 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу в строк та на умовах, передбачених договором. Пунктами 1.7, 1.8 Договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмету лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмету лізингу в додатку № 1 до договору, який є його невідємною частиною. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію (а.с.7-20).

На виконання умов договору позивач здійснив наступні платежі : 07 травня 2014 року 6500 грн. на оплату комісії за організацію оформлення договору , 27 травня 2014 року 32500 грн. на оплату авансового платежу, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.22-23).

02 червня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» і ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до Договору фінансового лізингу , відповідно до якої змінено предмет лізингу на автомобіль марки Geely CK Norma вартістю 79 900 грн. За додатковою угодою авансовий лізинговий платіж становить 39 950 грн., комісія за передачу предмету лізингу 2397 грн. Інші умови Договору залишені без змін (а.с.21).

04 червня 2014 року позивач доплатив авансовий платіж на користь ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» у сумі 7 450 грн. (а.с.24).

В судовому засіданні представник позивача не заперечував той факт, що позивачем дійсно не оплачена комісія за передачу предмета лізингу в розмірі 3% від вартості предмету лізингу).

Відповідно до ст.. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст.. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізінг» істотними умовами договору лізінгу є : предмет лізінгу, строк , на який лізінгоодержувачу надається право користування предметом лізінгу (строк лізінгу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Укладений між сторонами Договір фінансового лізингу № 009792 від 07 травня 2014 року відповідає вимогам закону. Волевиявлення позивача на укладання цього Договору було вільним, при його підписанні позивач був ознайомлений зі змістом Договору, проти підписання Договору з відповідними умовами та порядком його виконання, які містяться в ньому , не заперечував, підписав Договір та погодився на дотримання його умов. У подальшому позивачем було виконано свої зобов"язання за Договором шляхом оплати комісії за організацію оформлення договору та авансового платежу. Про погодження позивача з умовами Договору свідчить і укладена між сторонами додаткова угода від 02 червня 2015 року та доплата позивачем авансового платежу відповідно до додаткової угоди.

З наведеного вбачається, що відповідач погодився з умовами Договору, свідомо уклав зазначений Договір, умови Договору не оспорював, з вимогами про розірвання Договору до відповідача не звертався, претензій , в тому числі щодо несправедливості умов чи положень Договору не пред"являв.

Безпідставним є посилання позивача на те, що в порушення вимог ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.. 767, 768 ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг» Договір фінансового лізингу від 07 травня 2014 року містить умови , які є несправедливими , а саме: - виключена відповідальність лізингодавця за невиконання будь якого зобовязання щодо якості , комплектації , справності предмету лізінгу (п.1.4 Договору); - не передбачений обовязок лізингодавця надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані , який би відповідав його призначенню; - не встановлена та повністю виключена відповідальність лізингодавця за передачу предмету лізингу неналежної якості; - заборонено лізингоодержувачу вимагати відшкодування або зменшення суми платежів у будь яких випадках , якщо предмет лізингу не може використовуватись за призначенням (п.8.7, 8.10 Договору) ; - не передбачено право споживача на розірвання договору та відшкодування збитків у випадках наявності дефектів, які роблять неможливим експлуатацію предмета лізингу (п.4.5, 1.9 Договору); - можливість будь якого поліпшення речі лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем та неможливість отримання жодних компенсацій лізингоодержувачем або відшкодування цих витрат за рахунок лізингових платежів. Таке твердження позивача не є правовою підставою для визнання договору нікчемним, виходячи з принципу свободи договірних зобов'язань. Укладаючи Договір, позивач погодився на зазначені в ньому умови , проти їх включення до договору не заперчував , про включення до договору інших умов не заявляв. Саме тому Договір у наявній редакції між сторонами був укладений та підписаний сторонами відповідно до вимог ст.. 627, 628 ЦК України.

Крім того, п. 14.12 Договору передбачено, що взаємовідносини сторін , що не врегульовані договором , регламентуються чинним законодавством України. Тому відсутність у договорі умов щодо якості предмету лізингу, не є підстаою для визнання правочину нікчемним, оскільки всі спірні питання , повязані з якістю предмету лізингу підлягають вирішенню відповідно до норм ЦК України, ЗУ «Про фінансовий лізинг» та інших законодавчих актів , якими врегульовані ці питання.

Необгрунтованим на думку суду є твердження позивача , що несправедливими є таки умови Договору: - не передбачено право лізингоодержувача у випадку невиконання умов договору відповідачем розірвати договір з власної ініціативи та ставити питання про відшкодування шкоди; - не передбачено право лізингоодержувача відмовитись від договору в односторонньому порядку у разі прострочення передачі предмету лізингу більш 30 днів та вимагати у звязку з цим відшкодування збитків та повернення платежів, що були сплачені до такої вимоги; - у разі зміни вартості предмету лізингу з моменту його укладання до повнї оплати платежів , лізингоодержувач зобовязаний доплатити різницю з перерахованими лізинговими платежами , про що складається додаткова угода (п.1.6, 8.15 Договру), тобто не передбачено право лізингоодержувача розірвати договір у разі збільшення ціни, що була погоджена на момент укладення договору; - надання можливості лізингодавцю не повертати кошти на оплату , здійснену споживачем у разі відмови укласти чи виконати договір ( п.8.15, 10.5, 10.11 Договру), в той час як лізингоодержувач позбавлений можливості отримання будь якої компенсації у звязку з невиконанням обовязків лізингодавцем.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України « Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитись від договору лізингу в односторонньому порядку , письмово повідомивши про це лізингодавця , у разі якщо прострочення передачі предмету лізингу становить більше 30 днів , за умови , що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Пунктом 3 ч.1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитись від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Тобто законодавством про фінансовий лізинг визначено порядок , умови та наслідки розірвання договорів фінансового лізингу лізингоодержувачами в односторонньому порядку; також законодавством передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору , а саме у разі затримки передачі товару в користування , в інших випадках сторони мають обовязково керуватися умовами договору.

Відповідно до п. 10.11 Договору фінансового лізингу від 07 травня 2014 року , укладеного між сторонами, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

Таким чином вищезазначені умови Договору , на яки посилався позивач , не можна визнати несправедливими , оскільки питання розірвання договору з ініціативи лізінгоодержувача , його відмови від договору та повернення йому сплачених грошових коштів , передбачені та врегульовані Законом України «Про фінансовий» лізинг», а зміст Договору від 07 травня 2014 року не суперечить цим законодавчим нормам.

Посилання позивача на те, що умовами Договору передбачена сплата лізингоодержувачем комісійної винагороди за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору , яка складає 10% від вартості предмета договору, що не передбачено законом і не входить в перелік послуг, які підлягають оплаті відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» - також є безпідставним.

Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного Кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

За змістом статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Розділом 8 Договору, укладеного між сторонами, визначені складові лізингових платежів , в тому числі комісійної винагороди за організаційні заходи, чітко передбачено, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу.

Таким чином умова Договору про сплату комісійної винагороди за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору , не суперечить вимогам законодавства , не містить ознак несправедливості та не є підставою для визнання правочину нікчемним.

За викладених обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки зазначені позивачем умови Договору, які він вважає несправедливими, не мають таких ознак. Між сторонами укладено Договір з дотриманням всіх передбачених законодавством вимог, підстав для визнання цього Договору нікчемним судом не встановлено.

Керуючись ст.. 626,627,628,638,651,806,808 ЦК України, ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» , ст.ст.10,11,60,131, 208, 209, 213-215, 224-228, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача та застосування наслідків нікчемного правочину відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть надати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Тимошенко Ірина Вольдемарівна