Номер провадження: 22-ц/785/1706/15
Головуючий у першій інстанції Трушина О.І.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2014р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановила:

11 березня 2013р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_4, в якому просила суд визнати її право на проживання у однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона отримала вказану квартиру на підставі ордеру № 13 від 08 серпня 1995р., виданому профкомом радгоспу заводу "Хаджибейський" Біляївського району Одеської області за рішенням райкому профспілки працівників агропромислового комплексу.

Позивач вказала, що вона вселилася у вказану квартиру та вселила в неї свою доньку ОСОБА_5, онука ОСОБА_7, які зареєструвалися за цією адресою.

Влітку вона зі своєю родиною виїздила за адресою АДРЕСА_1, де є земельна ділянка, яку вона обробляла. Повернувшись до спірної квартири у 2012році, вона виявили, що в квартирі стала безпідставно мешкати відповідачка ОСОБА_4 На її звернення до голови Холоднобалківської сільської ради, вона отримала відповідь, що ордер виданий раніше на її ім'я є недійсним, оскільки на квартиру виданий новий ордер № 26 на ім'я ОСОБА_4, але позивачка стверджувала, що ордер був виданий на ім'я ОСОБА_4 на квартиру № 8, а ні на квартиру № 1 (том 1 а.с.3-5).

24 квітня 2013р. ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування спірною кімнатою, встановити, що зазначена в ордері № 26 від 25 травня 1998р. квартира № 8 є фактично спірною кімнатою, якою вона є користувачем (том 1 а.с.32-34).

У квітні 2013р. Холоднобалківська сільська рада зверталася до суду із зустрічним позовом, який ухвалою Біляївського районного суду від 18 червня 2013року було залишено без розгляду (том 1 а.с.40,89).

Представник Холоднобалківської сільської ради позов ОСОБА_2 не визнав та просив застосувати позовну давність, посилаючись на те, що ОСОБА_2 з 1998року не мешкає в спірній квартирі (том 1 а.с.44).

Ухвалою суду від 24 квітня 2013р. позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_4 були об'єднанні в одне провадження (том 1 а.с.51).

Рішенням Біляївського районного суду від 22 липня 2013року у задоволені позову ОСОБА_2 було відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково (том 1 а.с.136-139).

Суд визнав ОСОБА_5 і ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Суд встановив, що зазначена в ордері № 26 від 25 травня 1998року на ім'я ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_2, є квартирою АДРЕСА_1. У задоволені зустрічного позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2013р. було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення Біляївського районного суду від 22 липня 2013р. скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 (том 1 а.с.226-231).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 29 січня 2014р. рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2013р. було скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 1 а.с.264-266).

При новому апеляційному розгляді справи, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2014р. рішення Біляївського районного суду від 22 липня 2013р. було залишено без змін (том 2 а.с.44-45).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 24 вересня 2014р. було скасовано ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2014р., з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 2 а.с.85-86).

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 в інтересах позивачки ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду від 22 липня 2013р., ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права (том 1 а.с.148-157).

20 вересня 2013р. відповідач ОСОБА_7 подав заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 (том 1 а.с.189-195).

Судова колегія відмовила у задоволені клопотання представника Шепітко про відкладення слухання справи, з урахуванням тривалого часу розгляду вказаної справи, а також з урахуванням того, що представник Шепітко надав в судовому засіданні апеляційної інстанції усі пояснення по справі і висловив свою думку відносно апеляційної скарги ОСОБА_2 (том 2 а.с.138, 115-116).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, учасників процесу, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає і не зареєстрована, тому відсутні правові підстави для визнання за нею права користування житлом.

Задовольнивши частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції вказав, що вона в установленому законом порядку отримала в користування спірну квартиру на підставі ордеру № 26, поселилася в ній, а відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_7 без поважних причин не проживають у спірній квартирі більше 6 місяців, тому втратили право користування квартирою.

Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 і ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою, суд вказав, що вони взагалі в спірній квартирі не зареєстровані і не проживають.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, з огляду на наступні обставини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно корінця до ордеру № 13 від 08 серпня 1995р. позивачка ОСОБА_2 отримала ордер на спірну квартиру (том 11 а.с.6), після чого вселилась в неї разом з донькою ОСОБА_5 та онуком ОСОБА_7

Відповідно до вимог ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням судам необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за собою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення або ж для відмови їй у цьому.

Тому те, що ОСОБА_2 не зареєструвалась у спірній квартирі, в даному випадку правового значення не має та ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 набули право користування спірною квартирою в установленому законом порядку. У спірній квартирі зазначені особи проживали до 1997р., після чого переїхали в с. Холодна Балка Біляївського району Одеської області, до будинку АДРЕСА_3, де була зареєстрована лише позивачка ОСОБА_2, що підтверджується штампом в її паспорті (том 1 а.с.7). У спірній квартирі залишились зареєстрованими ОСОБА_5 і ОСОБА_7

Однак, жоден із вказаних осіб не був визнаний таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_7 у будь-якому разі не проживав у спірній квартирі з поважних причин, оскільки був неповнолітнім до ІНФОРМАЦІЯ_1. та мешкав за місцем проживання своєї бабусі ОСОБА_2, яка у відповідності до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09червня 2010р. після позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 та ОСОБА_5, була призначена його опікуном (том 1 а.с.97).

Судова колегія вважає, що спірна квартира не була вільною, а не проживання в ній неповнолітнього ОСОБА_7 було з поважних причин, оскільки він до досягнення повноліття був зобов'язаний проживати за місцем проживання свого опікуна (піклувальника) - бабусі ОСОБА_2 З вказаних підстав, видача ордеру на вселення у спірну квартиру іншій особі, у тому числі первісній відповідачці ОСОБА_4, є незаконним і таким, що не відповідає вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 58 ЖК України.

З огляду на викладене, доводи відповідачки ОСОБА_4, а також представника Холоднобалківської сільської ради щодо отримання ОСОБА_4 ордеру саме на зайняття спірної квартири, та законності її вселення в цю квартиру, є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не відповідають письмовим доказам, які маються в матеріалах справ.

Так, із ордеру № 26, який був виданий на ім'я ОСОБА_4 25 травня 1998р., вбачається, що він був виданий на іншу квартиру, а саме квартиру № 8 у тому ж будинку, а тому жодних підстав для вселення ОСОБА_4 у спірну квартиру № 1 не було і не має до теперішнього часу (том 1 а.с.107).

Крім того, ОСОБА_4 була зареєстрована саме в квартирі № 8, що підтверджується штампом в її паспорті та виписаним на її ім'я особовим рахунком на подання послуг з електропостачання (том 1 а.с.35-зворот). При цьому, відповідачка ОСОБА_4 до цього часу не вселилась у спірну квартиру, оскільки остання є непридатною для проживання, до неї не здійснюється водо- та електропостачання. Разом з тим, у спірній квартирі після пожежі відповідачкою ОСОБА_4 проводилися ремонтні роботи, тобто вона на даний час є незаконним користувачем цієї квартири, що підтверджується Актом Холоднобалківської сільської ради від 31 травня 2013р. та довідкою цієї сільської ради № 977 від 13 травня 2013р. (том 1 а.с.76, 77).

Все вищевикладене було визнано сторонами в суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги вперше, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Суд апеляційної інстанції вказав, що окрім того, що відповідачка не набула будь-якого права на вселення у спірну квартиру, колегія суддів вважає за необхідне додатково вказати, що у в'язку з тим, що ОСОБА_4 протягом місяця з дати видачі ордеру не вселилась у спірну квартиру, вона втратила будь-яке право на ці дії. Суд вказав, що доводи відповідачки ОСОБА_4, а також представника Холоднобалківської сільської ради про те, що в ордері, який був виданий на ім'я ОСОБА_4 на право її вселення у квартиру, було помилково зазначено квартиру № 8, в той час, як він був виданий на спірну квартиру № 1, є безпідставними і необґрунтованими.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що у разі, якщо вказаний ордер № 26 був виданий на спірну квартиру № 1, а помилково був виписаний на квартиру № 8, то це є також незаконним і таким, що порушує права відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7, який на час видачі ордеру № 26 був неповнолітнім, зареєстрованим у спірній квартирі і не втратив право користування нею. ОСОБА_7 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1., а тому пред'явлення до нього позову ОСОБА_4 24 квітня 2013р., є передчасним і незаконним, оскільки після досягнення повноліття, за ОСОБА_7 зберігається право користування спірною квартирою протягом 6 місяців.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачці ОСОБА_4 був фактично виданий ордер № 26 від 25 травня 1998р. не на квартиру № 8, а на спірну квартиру № 1, оскільки цей висновок суду першої інстанції суперечить всім обставинам справи та письмовим доказам, які маються в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції в рішенні суду від 22 жовтня 2013р., враховуючи, що відповідачка ОСОБА_4 жодним чином не набула права користування спірною квартирою, вона є неналежним позивачем у справі щодо визнання ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування спірною квартирою, та вважав, що таким правом наділена Холоднобалківська сільська рада, оскільки відповідно до акту приймання-передачі у комунальну власність житловий будинок по АДРЕСА_1, в якому розміщена спірна квартира, 08 вересня 2001р. переданий у комунальну власність Холоднобалківської сільської ради (том 1 а.с.100).

В той час, позовні вимоги Холоднобалківської сільської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою, ухвалою суду від 18 червня 2013р. були залишені без розгляду (том 1 а.с.89).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2013р. було зроблено законний та обґрунтований висновок про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право користування спірною квартирою, та задоволення позову ОСОБА_2, оскільки вона у встановленому законом порядку набула право користування спірною квартирою.

З ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014р. вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду щодо задоволення первісного позову ОСОБА_2 з підстав того, що вона, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у встановленому законом порядку не визнавалися такими, що втратили право користування спірним житлом. До того ж ОСОБА_7 не проживав у квартирі з поважних причин, оскільки до 5 грудня 2012р. був неповнолітнім та мешкав за місцем проживання своєї бабусі ОСОБА_2, яка рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 9 червня 2010р. була призначена його опікуном.

Також суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволені зустрічних вимог ОСОБА_4, з підстав того, що видача їй ордеру на вселення у спірне житло є незаконною і такою, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 58 ЖК України.

Однак, скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2013р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу на те, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, зокрема ст.ст. 303, 316 ЦПК України, оскільки навівши в мотивувальній частині мотиви вирішення зустрічного позову, не зазначив в резолютивній частині рішення висновку по суті цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

У порушення зазначеної норми, апеляційний суд під час нового розгляду справи в апеляційному порядку не виконав вищезазначених вказівок суду касаційної інстанції, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014р. та переглянув справу з постановленням ухвали, в якій навів протилежні висновки, ніж зазначені в ухвалі суду касаційної інстанції, погодившись із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_4

З урахуванням вищенаведених обставин по справі та доказів судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 У відповідності до ст. 88 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати при подачі позовної заяви у сумі 114грн.70коп. (том 1 а.с.5).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 30я9, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2014р. - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право користування однокімнатною квартирою АДРЕСА_1, за раніше виданим ордером № 13 від 08 серпня 1995року.

Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовій збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 114грн.70коп.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра