АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/5699/15 Головуючий 1-ї інстанції - Горбунова Я.М.
Справа № 2-643/4025/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : відшкодування шкоди.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що у лютому 2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Рено Кліо Сімбол», під керуванням ОСОБА_5. та «Тойота», під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого автомобіль «Рено Кліо Сімбол» зіткнувся з транспортним засобом марки «Шевроле Лачетті» під керуванням водія ОСОБА_4

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2012 року визнано ОСОБА_1

У грудні 2010 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ПІІ «ВІП-РЕНТ» укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку, а в подальшому додаткову угоду, предметом якої є страхування транспортного засобу марки «Рено».

Після настання страхового випадку, страхова компанія виплатила страхове відшкодування на умовах договору страхування та на підставі Акту виконаних робіт та страхового Акту в розмірі 57 425,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням.

Цивільна відповідальність транспортного засобу «Тойота», винної сторони, застраховано в СТзДВ «Гарантія».

Рішенням господарського суду м. Києва стягнуто з СТзДВ «Гарантія» на їх користь суму страхового відшкодування в розмірі 49 000 грн. та судовий збір в розмірі 1 468,08 грн. Однак, різниця між фактичних розміром шкоди і страховою виплатою складає 8 425,20 грн., яка і залишається невиплаченою.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» в порядку регресу матеріальну шкоду в розмірі 8 425,20 грн., а також судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне дослідження доказів по даній справі. Вказує, що через те, що не була присутньою на засіданні, не могла надавати аргументи, докази та відповідні відомості, захистити та реалізувати свої процесуальні права, що призвело до порушення принципу змагальності сторін. Суд неправильно застосував норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги в порядку регресу, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони суперечать вимогам закону не ґрунтуються на матеріалах справи, до спірних правовідносин невірно застосовані норми матеріального права, що свідчить про невідповідність рішення в оскаржуваній частині вимогам ст.214 ЦПК України та відповідно до ст.309 цього Кодексу є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення.

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією.

Із матеріалів справи вбачається, що 23.12.2010 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ПІІ «ВІП-РЕНТ» укладено генеральний договір №28-0199-1605-AVIS добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку (а.с. 14-17).

В подальшому ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ПІІ «ВІП-РЕНТ» уклали додаткову угоду №25 від 29.06.2011 року предметом якої є страхування транспортного засобу марки «Рено», державний номер НОМЕР_1 (а.с. 18).

02 лютого 2012 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, автомобіля Тойота Корола державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21.06.2012 року ОСОБА_1 визнано винною у дорожньо-транспортній пригоді (а.с.25).

Постановою апеляційного суду Харківської області від 31 липня 2012 року постанову Київського районного суду м. Харкова від 21.06.2012 року змінено. Із мотивувальної частини виключено вказівку про невинуватість у події водія ОСОБА_5 (а.с. 26).

Посилання відповідача ОСОБА_1 про те, що і ОСОБА_5 повинна нести відповідальність спростовуються вищевказаною постановою апеляційного суду Харківської області від 31 липня 2012 року, якою не встановлювалась вина ОСОБА_5, відсутній висновок що дії ОСОБА_5 перебували у причинному зв'язку з настанням ДТП та спричиненою шкодою. Питання про відповідальність ОСОБА_5 судом не вирішувалось, оскільки протокол про адміністративне правопорушення щодо неї не складався.

Натомість, клопотань щодо проведення будь-яких досліджень чи експертиз ані в районному, ані в апеляційному суді відповідачем заявлено не було.

Після настання страхового випадку, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатила ПІІ «ВІП-РЕНТ» страхове відшкодування на умовах договору страхування, на підставі Акту виконаних робіт №790 від 03.04.2012 року та страхового акту №ДККА-14145 від 04.09.2012 року в розмірі 57425 грн. 20 коп., що підтверджується платіжним дорученням №10816 від 05.09.2012 року (а.с.57-60).

В свою чергу ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулась до страхової компанії «Гарантія», якою застрахована цивільно-правова відповідальність автомобіля «Тойота», належного ОСОБА_1 і яка на підставі рішення господарського суду сплатила страхове відшкодування у сумі 49 000 грн. за виключенням франшизи.

У разі якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинено збитки, є страховим випадком, у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: - за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди, або за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору відшкодування шкоди належить безпосередньо потерпілому.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

На вказані статті, а також на ст. 1191 ЦК України посилалося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» у позовній заяві та просило задовольнити його позовні вимоги у порядку регресу. (а. с. 1-4).

Проте статтями 993 і 1191 ЦК України регулюються різні, не пов'язані між собою правовідносини та поняття: «суброгація» та «регрес».

Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (ст. 1191 ЦК України), а суброгація ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Як роз'яснено в п.27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Суд першої інстанції мав виходити з того, що виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем ПІІ «ВІП-РЕНТ» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, тобто за договором майнового страхування і до нього у відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Оскільки цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у страхової компанії «Гарантія», яка сплатила страхове відшкодування у сумі 49 000 грн. за виключенням франшизи та в межах ліміту відповідальності (50 000 грн.), тому позивач в межах строку позовної давності правомірно заявив вимоги до ОСОБА_1, як винної особи у ДТП про стягнення франшизи і різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 8 425,20 грн.

Сама по собі відсутність в матеріалах справи копії рішення господарського суду, на яке є посилання позивача та неякісні копії письмових документів наданих позивачем до позовної заяви не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Судова колегія вважає, що районний суд помилково дійшов висновку щодо наявності у правовідносинах між сторонами відповідальності в порядку ст..1191 ЦК України, а відтак, безпідставно послався на вказану норму закону при вирішенні спору. Проте вказане порушення не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки не звільняє винну особу від відповідальності, крім того позивач у своїй позовній заяві посилався також на ст. 993 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група 8 425,20 грн. (вісім тисяч чотириста двадцять п'ять гривень 20 коп.) з інших правових підстав (ст. 993 ЦК України).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді