АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Левенця Б.Б.

при секретарі: Богацькій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», поданою через представника Сахна Романа Миколайовича, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а :

у березні 2014 року ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки № 3.08012165, укладений 30.01.2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5. Посилаючись на те, що цей договір укладено без дозволу органу опіки та піклування, чим порушуються права малолітньої доньки, яка як на час укладення договору іпотеки так і на теперішній час має право користування будинком, переданим в іпотеку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.06.2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки № 3.08012165 від 30.01.2008 року в частині його укладення між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_4. В іншій частині позову відмовлено.

Справа № 760/6225/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/9020/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «Платинум Банк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що порушення прав малолітньої дитини при укладенні іпотечного договору було допущено безпосередньо з боку її батьків, оскільки ОСОБА_5 при отриманні кредиту та укладенні іпотечного договору надав банку завідомо недостовірну інформацію про відсутність у нього дітей віком до 18 років, а позивач надала дозвіл чоловіку на отримання даного кредиту. Крім того, на момент посвідчення іпотечного договору неповнолітня ОСОБА_3 не мала, як права власності так і права користування нерухомим майном, а була зареєстрована у будинку, що є предметом іпотеки лише у 2015 року та така реєстрація без згоди банку є неправомірною. На час укладення договору іпотеки згідно з довідкою ф. 3 неповнолітні діти у будинку не проживали, а відтак згода органу опіки і піклування на укладення такого договору не потрібна.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_10 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник апелянта Сахно Р.М. подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит № 3.08012165, за умовами якого останньому надано кредит на споживчі цілі в розмірі 100 000 доларів США, зі сплатою 9, 99 % річних строком на 120 місяців.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором цього ж дня між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 3.08012165, за умовами якого останні передали в іпотеку належне їм нерухоме майно - земельну ділянку площею 0, 0757, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, розташований на цій земельній ділянці.

У іпотечному договорі зазначено, що земельна ділянка та будинок належать іпотекодавцям на праві спільної часткової власності по 1/2 чатини кожному.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб позивач є дружиною позичальника, а згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є їх донькою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що малолітня ОСОБА_3 на момент укладення оспорюваного правочину хоча і не була зареєстрована у будинку, переданому в іпотеку банку, проте користувалася жилою площею у цьому будинку, а відтак на укладення такого договору обов'язково мав бути дозвіл органу опіки та піклування, проте такого дозволу надано не було.

Відмовляючи в іншій частині позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення спірного договору долі в будинку були виділені та в частині укладення договору між банком та ОСОБА_5 згоди органу опіки та піклування не потрібно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», в редакції на час укладення договору держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Керуючись вимогами зазначених норм та з урахуванням доказів, наданих сторонами щодо проживання малолітньої доньки позивачки у будинку переданому в іпотеку суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що такий договір повинен був укладатися лише за попередньою згодою органу опіки і піклування, проте такої згоди надано не було.

Доказами, які знаходяться у матеріалах справи підтверджено обставини щодо проживання малолітньої ОСОБА_3 у будинку, який передано в іпотеку на час укладення договору іпотеки. Дані обставини апелянтом не спростовані та фактично у апеляційній скарзі не оскаржуються.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час укладення договору іпотеки дитина у будинку зареєстрована не була та така реєстрація відбулася лише у 2015 року не спростовують висновків суду, оскільки відсутність реєстрації за місцем проживання сама по собі не є безумовною підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року № 6-396 цс15.

Не спростовують висновків суду і доводи апеляційної скарги про те, що позичальник, який є батьком дитини при отриманні кредиту та укладенні договору іпотеки подав письмову заяву, яка нотаріально посвідчена про відсутність у нього дітей віком до 18 років, оскільки у даному спорі розглядається питання про порушення прав та інтересів малолітньої дитини та судом першої інстанції правильно встановлено, що її інтереси щодо користування житловим приміщенням при укладенні договору іпотеки були порушені.

Доводи апелянта про те, що порушення відбулося не з вини банку, а з вини позичальника - батька дитини також не спростовують висновків суду, оскільки дане питання є спором між сторонами договору (стягнення збитків тощо), та таке питання не було предметом розгляду даного спору.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді