Києво-Святошинський районний суд Київської області
провадження № 2/369/671/15
РІШЕННЯ

Іменем України

23.04.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 31 грудня 2011 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції-актовий запис № 2708. Після укладення шлюбу ОСОБА_1 прийняла прізвище чоловіка-Шульга. Потрібно зважити, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 почали проживати разом і вести спільне господарство, починаючи з листопада 2010 року, тобто фактично вступили у шлюбні відносини. Проживали вони разом в орендованій квартирі, котра знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У червні 2011 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 придбали у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де вони проживали разом з вересня 2011 року і вели спільне господарство, тобто знаходились у фактичних шлюбних відносинах. Квартира була куплена за 682550 грн.. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у подружжя народилась дочка ОСОБА_4, а 23 жовтня 2011 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 обвінчалися.

За час сумісного проживання до реєстрації шлюбу, знаходячись у фактичних шлюбних відносинах, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за спільні кошти робили ремонт, купували необхідні в побуті речі, меблі, побутову техніку, інше майно, оплачували жило, комунальні послуги.

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2013 року по справі № 369/10533/13-ц шлюб між сторонами було розірвано, і після розірвання шлюбу ОСОБА_1 повернула собі дівоче прізвище-ОСОБА_1.

В період сумісного поживання до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства ОСОБА_2 за спільні кошти її і ОСОБА_2 в листопаді 2011 року було придбано за 15000 доларів США, що при перерахуванні у гривні за курсом НБУ станом на листопад 2011 року становить 119 850 грн. автомобіль марки MAZDA, модель 3, д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, та в липні 2012 року за 36000 доларів США, що при перерахуванні у гривні за курсом НБУ станом на липень 2012 року становить 287 640 грн. автомобіль марки PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

Як їй стало відомо, ОСОБА_2 самостійно продав автомобіль марки MAZDA, модель 3, д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, та автомобіль марки PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2. Коли та яким чином це було зроблено, вона не знає. Гроші, отримані від продажу вказаних автомобілів, ОСОБА_2 використав на свій розсуд, у невідомих їй цілях.

Свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів та інші документи знаходились на момент продажу автомобілів у ОСОБА_2.

ОСОБА_2 продав вказані автомобілі і всі отримані кошти залишив собі, хоча вона мала отримати половину від отриманих коштів, а саме 203 745 грн..

За період шлюбу ОСОБА_2 були відкриті рахунки в ПАТ «Дельта Банк», в якому зберігались спільні кошти подружжя.: рахунок в ПАТ «Дельта Банк»-договір № 002-28325-20313 від 22 березня 2013 року, рахунок закритий 10 жовтня 2013 року. Договір на ім»я ОСОБА_2; рахунок в ПАТ «Дельта Банк»-договір № 002-28325-220313 від 22 березня 2013, рахунок закритий 10 жовтня 2013 року, договір на ім»я ОСОБА_2.

У період розгляду справи про розірвання шлюбу ОСОБА_2, повністю розуміючи наслідки своїх дій та той факт, що на рахунках знаходяться спільні кошти подружжя, були закриті вказані рахунки і знято всі грошові кошти. Суми грошових коштів на вказаних рахунках їй невідомі, оскільки дана інформація охороняється Законом України «Про банки і банківську діяльність». Яким чином та куди були використані дані грошові кошти, їй невідомо, хоча дані кошти належали подружжю на праві спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_1 зазначала, що вона згодна на отримання грошової компенсації за ? частину вартості автомобіля марки MAZDA, модель 3, д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, та ? частину вартості автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, оскільки ОСОБА_2 дане майно було продано і грошові кошти були використані на власний розсуд.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України просила зобов»язати ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 203 745 грн. покласти на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Київській області, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля марки MAZDA, модель 3, д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, та автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію у сумі 203 745 грн., що становить ? частину вартості автомобіля марки MAZDA, модель 3, д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, та ? частину вартості автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

Ухвалою суду від 06 квітня 2015 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала і заперечувала проти його задоволення.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що з 31 грудня 2011 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 087980, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції від 31 грудня 2011 року. 03 жовтня 2011 року у позивача і відповідача народилась дочка ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 21 жовтня 2011 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений 31 серпня 2011 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2708. Змінено прізвище позивача ОСОБА_1 на дошлюбне «ОСОБА_1».

Як зазначала позивач у позовній заяві у червні 2011 року вона і ОСОБА_2 придбали у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де вони проживали разом з вересня 2011 року і вели спільне господарство, тобто знаходились у фактичних шлюбних відносинах. Квартира була куплена за 682550 грн.. 03 жовтня 2011 року у подружжя народилась дочка ОСОБА_4, а 23 жовтня 2011 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 обвінчалися. Як вказувала позивач, за час сумісного проживання до реєстрації шлюбу, знаходячись у фактичних шлюбних відносинах, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за спільні кошти робили ремонт, купували необхідні в побуті речі, меблі, побутову техніку, інше майно, оплачували жило, комунальні послуги. В період сумісного проживання до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства нею за спільні кошти її і ОСОБА_2 в листопаді 2011 року було придбано за 15000 доларів США, що при перерахуванні у гривні за курсом НБУ станом на листопад 2011 року становить 119 850 грн. автомобіль марки MAZDA, модель 3, д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску.

У зв»язку з цим позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на ? частину автомобіля марки MAZDA, модель 3, д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, та стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію, що становить ? частину вартості вказаного автомобіля.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним до шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль марки MAZDA, модель 3, д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, придбаний відповідачем в листопаді 2011 року, тобто до реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а тому є його особистою приватною власністю.

Згідно вимог ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Судом перед початком розгляду справи відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України було роз'яснено представнику позивача ОСОБА_1 його права та обов'язки як учасника процесу, зокрема, право позивача до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив, що роз'яснені судом права йому зрозумілі, однак не використав передбачене ЦПК України право на зміну предмету або підстав позову та наполягав лише на задоволенні заявлених у позові вимог.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Разом з тим суд зазначає, що позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві не заявлялись вимоги про встановлення факту спільного проживання позивача і відповідача як чоловіка і жінки, що проживають однією сім»єю, але не проживають у зареєстрованому шлюбу, що дало б змогу в послідуючому в разі доведення позивачем факту їхнього спільного проживання як чоловіка і жінки вирішувати питання про обсяг набутого під час їх спільного проживання майна.

Відповідно ж до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог і ухвалювати рішення з питань, що не входять до предмету позову.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову в частині заявлених вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину автомобіля марки MAZDA, модель 3, д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, та стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації, що становить ? частину вартості вказаного автомобіля.

Також у позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказувала, що за період шлюбу ОСОБА_2 були відкриті рахунки в ПАТ «Дельта Банк», в якому зберігались спільні кошти подружжя: рахунок в ПАТ «Дельта Банк»-договір № 002-28325-20313 від 22 березня 2013 року. Рахунок закритий 10 жовтня 2013 року. Договір на ім»я ОСОБА_2; рахунок в ПАТ «Дельта Банк»-договір № 002-28325-220313 від 22 березня 2013, рахунок закритий 10 жовтня 2013 року, договір на ім»я ОСОБА_2. У період розгляду справи про розірвання шлюбу ОСОБА_2, повністю розуміючи наслідки своїх дій та той факт, що на рахунках знаходяться спільні кошти подружжя, були закриті вказані рахунки і знято всі грошові кошти. Суми грошових коштів на вказаних рахунках їй невідомі, оскільки дана інформація охороняється Законом України «Про банки і банківську діяльність». Як вказувала позивач, яким чином та куди були використані дані грошові кошти, їй невідомо, хоча дані кошти належали подружжю на праві спільної сумісної власності подружжя. Судом було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів і зобов»язано Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» надати суду відомості щодо відкриття та закриття ОСОБА_2 розрахункових рахунків у ПАТ «Дельта Банк» за період з січня 2010 року по грудень 2013 року, відомості щодо внесення коштів, зняття готівкових коштів, перерахування коштів ОСОБА_2 у ПАТ «Дельта Банк» за період з січня 2010 року по грудень 2013 року, надання відомостей яка грошова сума була покладена ОСОБА_2 на розрахункові рахунки в ПАТ «Дельта Банк» при відкритті рахунків за період з січня 2010 року по грудень 2013 року.

Позивач ОСОБА_1 вказувала, що вказані грошові кошти, які зберігались в банківській установі, належали їй і відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя.

Однак, суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 у позовній заяві не просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти, які знаходяться на відповідних рахунках у банку, в порядку поділу майна подружжя, і тому суд відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України позбавлений права вийти за межі позовних вимог і ухвалювати рішення щодо вимог, які не заявлялись позивачем у позові.

У поданому до суду позові позивач ОСОБА_1 також просила визнати за нею право власності на ? частину автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, і стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію, що становить ? частину вартості автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 22 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль був придбаний в період перебування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, і тому належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя.

Позивач ОСОБА_1 в позові зазначала, що відповідач ОСОБА_2 продав автомобілі, в тому числі й автомобіль марки PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, а всі кошти залишив собі, хоча вона мала отримати половину грошових коштів за транспортні засоби, вказавши конкретну суму 203 745 грн., однак належних і допустимих доказів в обгрунтування заявленої грошової компенсації позивач суду не надала, в тому числі й за даний спірний автомобіль.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, чого досягнуто між сторонами у справі не було, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 в переході до судових дебатів заявив клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому просив долучити довідку-повідомлення про вартість автомобіля PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, станом на 10 вересня 2013 року і станом на 21 квітня 2015 року.

Проте, слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов»язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться,-до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

У зв»язку з цим суд на підставі вимог ст. 131 ЦПК України відмовив у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про долучення доказів до матеріалів справи, як такі, що подані з порушенням вимог діючого цивільного процесуального законодавства України.

Заслухавши пояснення сторін, які беруть участь у справі, та оцінивши в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині вимог, і вирішив в порядку поділу майна подружжя, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля марки PEUGEOT 3008, тип ТЗ Легковий, тип кузова Універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_2, оскільки вказане майно набуте ними під час шлюбу і належить кожному з них в рівних частках.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні про те, що вказаний автомобіль марки PEUGEOT 3008, тип ТЗ Легковий, тип кузова Універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_2, був проданий і кошти витрачені на потреби сім»ї за час перебування сторін у шлюбі, суд вважає необгрунтованими, оскільки не підтверджені ніякими доказами. Крім того представник відповідача ОСОБА_2 не змогла пояснити суду і не надала доказів, що вказаний автомобіль був проданий і за яку конкретно вартість, і такі відомості також відсутні в матеріалах справи.

Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача в розмірі 1438 грн. 20 коп..

Керуючись ст. ст. 60, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, ст. 368, 370, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 11, 131, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля марки PEUGEOT 3008, тип ТЗ Легковий, тип кузова Універсал-В, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова НОМЕР_3, номерний знак НОМЕР_2.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1438 грн. 20 коп..

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л. М.