Справа № 462/6702/14 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/3472/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Куцика І.Б.

з участю: представника позивача ОСОБА_2- адвоката Гордон І.М.,

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Сьома Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - сьома Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, в якому просив визнати недійсним заповіт, укладений від імені ОСОБА_6 18 грудня 2012 року, посвідчений Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою за номером в реєстрі № 2-749.

В процесі розгляду справи ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року було замінено відповідача ОСОБА_5 на ОСОБА_4, на користь якої було складено оспорюваний заповіт.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30 березня 2015 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Сьома Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним передано на розгляд за територіальною підсудністю до Франківського районного суду м. Львова.

Ухвалу суду оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі зазначає, що до спадкового майна спадкодавця ОСОБА_6 згідно оспорюваного заповіту належить квартира АДРЕСА_1. Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що в даній справі потрібно застосовувати норми ст. 114 ЦПК України щодо виключної підсудності, оскільки позов виник щодо нерухомого майна, яке територіально знаходиться в Залізничному районі м. Львова. Просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п.3 ст. 311 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу даної цивільної справи до Франківського районного суду м. Львова, суд виходив з того, що після відкриття провадження у справі відбулась заміна відповідача на ОСОБА_4, яка зареєстрована проживаючою на АДРЕСА_2 що територіально належить до Франківського району м.Львова, тому відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України спір має розглядатись за підсудністю за місцем проживання відповідача.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у справі є заповіт ОСОБА_6 від 18 грудня 2012р. на все її майно в користь ОСОБА_4

До складу спадкового майна належить нерухомість - АДРЕСА_1 яка згідно даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_6 (а.с. 63).

АДРЕСА_1 належить до територіальної підсудності Залізничного районного суду м. Львова.

Відповідно до ч.1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної частини.

Тобто закон встановлює виключну підсудність для розгляду спорів щодо нерухомого майна по місцю знаходження останнього.

Пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомості, а саме про визнання правочину з нерухомістю недійсним.

Заповіт, згідно з ч.3 ст. 202 ЦПК України належить до одностороннього правочину.

Оскільки суд цих обставин справи не врахував та допустив порушення норм процесуального права, ухвала суду залишатись в силі не може.

Керуючись п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.311, п.2 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

УхвалуЗалізничного районного суду м. Львова від 30 березня 2015 року скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк