АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
-------------------------------------------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Качана В.Я., Барановської Л.В.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2010р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,

встановила:

у листопаді 2008р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 3 152грн. 20коп. матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 12 вересня 2007р. з вини відповідача відбулося залиття його квартири АДРЕСА_1 м. Києві.

Позивач стверджував, що відповідач визнав свою вину, побачивши пошкодження у його квартирі та відсутність електрики у коридорі та санвузлі, але у подальшому відмовився відшкодувати завдану шкоду.

Також позивач просив стягнути з відповідача 3 152грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що неправомірна поведінка відповідача завдала йому моральних страждань.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 був замінений на належного відповідача ОСОБА_1, яка є власником квартири 76, з якої сталося залиття квартири позивача.

Рішенням суду від 29 квітня 2010р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3152грн. матеріальної шкоди, 500грн. моральної шкоди, 120грн. 05коп. судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, так як справа була розглянута у її відсутність, хоча вона не була повідомлена про день розгляду справи.

Також апелянт стверджує, що залиття квартири позивача відбулося не з її вини, а розмір матеріальної та моральної шкоди, які завдані позивачу, належними доказами не підтверджений.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення позивача, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 12 вересня 2007р. сталося залиття квартири 72 по бул. І. Леп-

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/2004/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Макуха А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
се, 83б у м. Києві, власником якої є позивач.

Відповідно до попереднього кошторису на виконання ремонтних робіт, який є додат-

- 2 -

ком до договору підряду, укладеного 20 червня 2008р. між ПП «Рембудсервісплюс» та ОСОБА_2, вартість ремонтних робіт та необхідних матеріалів складає 3 152грн. 20коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шкода завдана у результаті винних дій відповідача, а її розмір знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він ґрунтується на наданих сторонами доказах та нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, позивач зобов'язаний надати суду докази у підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

Відповідно до акту, складеного комісією Дільниці по експлуатації житла № 910 м. Києва 12 вересня 2007р., залиття квартири позивача відбулося у зв'язку із недбалістю мешканців квартири 76, власником якої є відповідач. У результаті залиття були пошкоджені стеля і стіни у коридорі та санвузлі, пошкоджена електропроводка, відсутнє освітлення у коридорі та санвузлі (с.с.8).

Та обставина, що відповідач є власником квартири 76, яка розташована поверхом вище над квартирою позивача, підтвердив представник апелянта під час апеляційного розгляду і не було спростовано належними документами.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було надано належних та достатніх доказів у спростування зазначеного акту.

Крім того, у апеляційній скарзі відповідач підтвердила, що залиття квартири позивача сталося у зв'язку із проривом трубопроводу холодного водопостачання у її квартирі

Доводи апелянта про те, що залиття квартири позивача відбулося у зв'язку із неналежним виконанням своїх обов'язків працівниками ДЕЖ № 910, які зобов'язані відремонтувати труби у її квартирі, про що вона неодноразово повідомляла житлову організацію, належними доказами не підтверджено.

Посилання апелянта на те, що акт про залиття квартири позивача був складений у її відсутність і вона не була з ним ознайомлена, не може бути підставою для визнання його недійсним або неналежним доказом, так як викладені у ньому обставини не спростовані іншими документами або доказами, а відповідно до запису у акті, комісія намагалася потрапити у квартиру відповідача, проте, не була допущена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що залиття квартири позивача відбулося з вини відповідача, яка і повинна відшкодувати завдану шкоду.

Доводи апелянта про те, що розмір шкоди не доведений належними доказами, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір заподіяної матеріальної шкоди, правомірно прийняв, як доказ, попередній кошторис на виконання ремонтних робіт, який є додатком до договору підряду, укладеного 20 червня 2008р. між ПП «Ремстройсервісплюс» та ОСОБА_2 (с.с.9-14).

- 3 -

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У підтвердження своїх позовних вимог позивач надав вказаний кошторис, який був виконаний підприємством, яке мало ліцензію на здійснення будівельної діяльності (с.с.17).

Заперечуючи проти розміру позовних вимог, відповідач не надала документи, які б спростували докази, надані позивачем, а також не заявляла клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості ремонтних робіт квартири позивача, не було заявлено таке клопотання і представником апелянта у суді апеляційної інстанції, хоча представник апелянта здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і обізнаний із нормами, як матеріального, так і процесуального права, а також із наслідками не вчинення певних процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд навів обґрунтування прийнятого рішення, оцінив надані сторонами докази, врахував винну поведінку відповідача, застосував принципи розумності та справедливості, тому колегія суддів вважає безпідставним доводи апелянта про відсутність доказів заподіяння позивачу моральної шкоди.

Посилання апелянта про порушення судом норм процесуального права, так як справа була розглянута у її відсутність, хоча вона не була належним чином повідомлена про день та час судового засідання, колегія суддів вважає безпідставним, так як з матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2010р. судовий розгляд було перенесено на 29 квітня 2010р. у зв'язку із погіршенням стану здоров'я відповідача і викликом для неї швидкої допомоги, а про дату та час наступного розгляду справи був під розписку повідомлений її син, що не суперечить положенням ст. 76 ЦПК України (с.с.73).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з цим, апеляційна скарга відповідача була допущена до розгляду апеляційним судом, що надавало можливість відповідачу надати належні докази для підтвердження своїх заперечень, проте, таких дій відповідачем здійснено не було, тому розгляд справи у відсутність відповідача не призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, належним чином оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2010р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: