Провадження № 22-ц/773/187/15 Категорія: 27 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю представника позивача Ліпкевича І.В., відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 09/020/08-Склн з додатковими угодами до нього, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 650 000 грн. під 15 % річних на строк до 20 лютого 2018 року.

26 червня 2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, внаслідок чого позивач став новим кредитором у вищевказаному договорі.

З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором було укладено іпотечний договір № 09/020/І08-Склн від 21 лютого 2008 року, згідно з яким іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно - частину приміщення ІІ-го поверху торгового комплексу /В-4/, а саме, приміщення АДРЕСА_1.

Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 13 жовтня 2014 року у нього наявна заборгованість в сумі 669 636,42 грн., з яких: 482 311,25 грн. - заборгованість за кредитом, 187 325,17 грн. - заборгованість за відсотками.

Враховуючи викладене, просив суд у рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості в розмірі 669 636,42 грн. звернути стягнення на вищевказаний предмет іпотеки шляхом передачі його у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Постановлено в рахунок погашення заборгованості в розмірі 669 636 грн. 42 коп. (в тому числі: 482 311,25 грн. - борг по тілу кредиту, 187 325,17 грн. - борг по відсотках) за кредитним договором № 09/020/08-Склн від 21 лютого 2008 року, що укладений між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки: частину приміщення ІІ-го поверху торгового комплексу /В-4/, а саме - приміщення АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27 вересня 2007 року, реєстровий номер 3915, шляхом передачі предмета іпотеки іпотекодержателю ПАТ "Дельта банк" у власність за вартістю предмета іпотеки, визначеною на момент передачі його у власність іпотекодержателю на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" судовий збір в розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати це рішення, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 09/020/08-Склн з додатковими угодами до нього, згідно з яким позичальник отримав грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 650 000 грн. під 15 % річних до 20 лютого 2018 року (а. с. 7-26).

Пунктом 3.16. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та сплатити проценти за користування ними у разі невиконання зобов'язань, передбачених цим договором (а. с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Іпотека виникає на підставі, зокрема, договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір № 09/020/І08-Склн від 21 лютого 2008 року, згідно з яким банку передано в іпотеку належне відповідачу нерухоме майно - частину приміщення ІІ-го поверху торгового комплексу /В-4/, а саме, приміщення АДРЕСА_1 (а. с. 32-37).

Згідно з п. п. 4.2, 4.3 договору іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. В такому випадку іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: набуває право власності на майно; від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погодженим з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя (а. с. 36).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 вересня 2012 року, що набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ "Кредитпромбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_3 своїх обов'язків щодо повернення кредиту, у зв'язку з чим з них стягнуто солідарно на користь банку борг в сумі 511 861,56 грн. (а. с. 61-65). В силу вимог ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України вказані обставини доказуванню не підлягають.

У зв'язку із невиконанням відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, станом на 13 жовтня 2014 року за ним утворилася заборгованість перед банком у розмірі 669 636,42 грн. (в тому числі: 482 311,25 грн. - борг по тілу кредиту, 187 325,17 грн. - борг по відсотках) (а. с. 38).

Наведене свідчить про істотне порушення відповідачем вимог ст. ст. 526, 527, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України та умов кредитного договору і договору іпотеки, що призвело до виникнення вказаної заборгованості.

На підставі договорів купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року від ПАТ "Кредитпромбанк" до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги за укладеними між ПАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2 кредитним договором № 09/020/08-Склн від 21 лютого 2008 року та іпотечним договором № 09/020/І08-Склн від 21 лютого 2008 року (а. с. 42-48, 74, 81-83).

У відповідності з вимогами ст. 19 Закону України "Про іпотеку" позивач належним чином зареєстрував зміну особи іпотекодержателя (а. с. 116).

У виконавчому провадженні, відкритому на виконання рішення суду про стягнення з відповідача боргу, також проведено заміну стягувача на ПАТ "Дельта Банк" як правонаступника кредитора (а. с. 69-70, 90-92).

Таким чином, ПАТ "Дельта Банк" згідно з вимогами ст. ст. 512, 514 ЦК України є новим кредитором у зобов'язаннях із ОСОБА_2, що випливають із вищевказаних кредитного та іпотечного договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

12 серпня 2014 року позивач надіслав відповідачу лист з пропозиціями сплатити прострочену заборгованість по кредиту та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття банком права власності на нього (а. с. 39-40).

У відповіді на цей лист від 30 серпня 2014 року ОСОБА_2 повідомив банк про те, що вважає пред'явлені до нього вимоги безпідставними, а кредитний договір - розірваним (а. с. 41).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявність неточностей у листі банку щодо дати укладення кредитного договору, на що вказував відповідач, не впливають на зміст листа в цілому, так як позивачем вірно вказано суму боргу, предмет іпотеки та наслідки невиконання боржником своїх зобов'язань щодо повернення боргу.

Отже позивачем дотримані правила звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку".

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем тривалий час без поважних причин не виконується рішення суду про стягнення з нього 511 861,56 грн. боргу за кредитним договором, за час примусового виконання вказаного рішення сплачено лише 11 600 грн. заборгованості (а. с. 95).

Як роз'яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 39 постанови № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Виходячи з викладеного, повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано задовольнив позов частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наявність рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане ОСОБА_2 в іпотеку нерухоме майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13, ухваленої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України дана правова позиція є обов'язковою для застосування у практиці всіх судів.

Тому твердження апелянта про те, що має місце задоволення тотожного позову, є безпідставним. В даному випадку судом не змінено в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", спосіб виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а вирішено новий позов про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також не заслуговують на увагу і доводи апелянта про сумлінне виконання ним рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як встановлено судом, часткове виконання ним рішення не призвело до зменшення заборгованості. Більше того, з часу постановлення вказаного рішення 20 вересня 2012 року розмір кредитної заборгованості ОСОБА_2 зріс з 511 861,56 грн. до 669 636,42 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, постановленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 17 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: