Справа № 2-4644/2006 Головуючий у І інстанції Жарікова О.В.
Провадження № 22-ц/780/3403/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 46 16.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Поліщука М.А.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом ОСОБА_4, третя особа Виконком Білоцерківської міської ради про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою, мотивуючи його тим, що вона є власником 45/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 і розташовані на присадибній земельній ділянці, загальною площею 1185 кв.м. Співвласником іншої 55/100 частини вказаного будинку є ОСОБА_4 Частки в домоволодінні розділені в натурі згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 21 березня 2006 року. Оскільки розмір частки позивача в будинку і господарських будівлях складає 45/100, то їй належить виділити в користування присадибну земельну ділянку площею 563 кв.м.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2006 року позов задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою в домоволодінні АДРЕСА_1 в натурі між співвласниками, а саме у користування ОСОБА_2, (квартира № 1) виділено земельну ділянку площею 0,0591 га в межах, зазначених у схемі розподілу: ширина 8,61 м та 11,28 м, довжина - 46,95 м та 21,73 м + 6,65 м + 14,06 м + 6,92 м. У користування ОСОБА_4 (квартира № 2) виділено земельну ділянку площею 0,0591 га від усієї земельної ділянки, в межах, зазначених у плані схеми розподілу: ширина - 4,98 м та 21,15 м, довжина - 18,48 м + 0,31 м + 37,96 м + 0,48 га, що буде становити 50/100 частини від усього домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_4 помер. У квітні 2014 року його донька -ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем (правонаступником) відповідача після його смерті. Про ухвалене заочне рішення ні її батьку, ні їй відомо не було. З урахуванням уточнених вимог просила суд скасувати вказане рішення суду та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року заяву задоволено. Скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2006 року, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 січня 2015 року залучено до участі у справі як правонаступника відповідача - ОСОБА_3

В подальшому, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач, через свого адвоката Шевчука Ю.І., подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, як і скасувати ухвалу щодо задоволення заяви про перегляд заочного рішення, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Скасовуючи заочне рішення та ухвалюючи нове рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_3 є належним відповідачем у справі з огляду на те, що вона в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213-214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківської міської ради за № 309-а від 12 червня 1976 року за домоволодінням по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0,1181 га.

На підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2005 року ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 4 липня 1989 року ОСОБА_4 був власником іншої 1/2 частини вказаного будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2006 року домоволодіння АДРЕСА_1 було розділено між його співвласниками, а саме у власність ОСОБА_2 виділено приміщення з перерахунку 45/100 його частини, а у власність ОСОБА_4 55/100 частини.

30 квітня 2008 року ОСОБА_4 безоплатно передав своїй доньці ОСОБА_3 у власність 55/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що відчужувалися за договором дарування, розташовані по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (ст. 31 ЦПК України). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

За змістом вказаних норм процесуальне правонаступництво - це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов'язки у спірних правовідносинах.

Сторона може вибути з процесу в силу різних причин, однак процесуальне правонаступництво виникає тільки у тому випадку, коли має місце правонаступництво у матеріальних правовідносинах.

Для настання процесуального правонаступництва правонаступник (особа, яка бажає вступити у процес) має довести суду своє право на зайняття процесуального становища сторони, яку він заміняє. Доказом можуть бути рішення суду, статут, свідоцтво про право на спадщину, або інші документи, які підтверджують перехід прав та обов'язків у матеріальних правовідносинах, що є предметом судового розгляду.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зважаючи на те, що на час смерті право власності ОСОБА_4 на частину домоволодіння та право користування земельною ділянкою, що знаходяться по АДРЕСА_1 були припиненими у звязку з безоплатною передачею частини будинку за договором дарування у власність ОСОБА_3, то вказані права не могли входити до складу спадщини, а як наслідок допускати правонаступництво при розгляді спору, що стосуються цього майна до укладення правочину щодо його відчуження.

Задовольняючи заяву про перегляд заочного рішення, яке було ухвалене з приводу спору між позивачем та попереднім власником частини домоволодіння, суд першої інстанції на вказані обставини та вимоги закону уваги не звернув, не надав правової оцінки тому, що за положеннями ч. 2 ст. 120 ЗК України до ОСОБА_3 за договором дарування частини житлового будинку перейшло право користування земельної ділянкою, на якій він розміщений, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, тобто у вигляді та на умовах, визначених скасованим заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2006 року.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, процесуальне правонаступництво відповідача можливе лише в тому випадку, коли позивач дає згоду на провадження процесу з новим відповідачем.

У випадку відсутності такої згоди справа повинна бути закрита за п. 3 ст. 205 ЦПК України, оскільки позивач фактично відмовляється від позову до іншого відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, позивач та її представники категорично заперечували, що ОСОБА_3 являється правонаступником первісного відповідача ОСОБА_4, позовні вимоги до неї не предявляли та згоди на розгляд справи за її участю не надавали.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову.

Частиною 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 ЦПК України.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про скасування заочного рішення в порядку його перегляду та ухвалене в загальному порядку рішення про відмову в задоволенні позову не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 310, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року та рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року скасувати, провадження в справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: