Провадження № 2/359/8/2015
Справа №359/7308/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Величка В.П.,

при секретарі судового засідання - Шукало М.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виділ у натурі частини житлового будинку та встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що він являється власником 1/3 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1. Дане нерухоме майно він отримав в спадщину після смерті матері ОСОБА_7, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Будинок знаходиться на неприватизованій земельній ділянці.

Його мати в свою чергу, успадкувала 1/3 даного житлового будинку після смерті своєї матері, ОСОБА_8, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім нього, іншими співвласниками будинку, являються відповідачі: ОСОБА_3силівна, що успадкувала 1/9 частки будинку після смерті матері ОСОБА_9, та 2/9 частки будинку, після смерті батька ОСОБА_10, ще 1/3 будинку належить ОСОБА_5.

В 1999 його матір'ю, ОСОБА_7, яка на той час була власником 1/3 будинку, було добудовано веранду, площею 18.7 м2, ганок біля даної веранди, погріб з шийкою.

Вказує, що користування житловим будинком ним та відповідачем ОСОБА_5 не відповідає поділу на квартири №1 та №2, які зазначені в технічному паспорті Бориспільського районного БТІ. Його двоюрідний брат, ОСОБА_5 користувався кімнатою, площею 20.2 м.кв. та верандою площею 9.4 м.кв, але веранду, площею 9.4 м.кв. за домовленістю, він передав в його користування.

На сьогоднішній день позивач користується наступними приміщеннями: веранда 18.7 (побудована його матір'ю в 1999 році), кухня-житлова 16.5 м.кв., житлова 8.0 м.кв., кухня 6.5 м.кв. та веранда 9.4 м.кв.

Вказував, що коли він прийняв спадщину, в частині будинку, яким він користується, приміщення перебували в жалюгідному стані: не було підлоги, шматками відвалювалась штукатурка із стін та стелі, не було газу, водопроводу. За згодою з ОСОБА_5, який передав йому в користування веранду на приміщення, якими він користується, ним було проведено капітальний ремонт, а саме повністю замінені підлога, зроблено проект газопостачання, підключено газ, зроблено газове опалення, водопровід та оздоблення приміщень.

Тому, Позивач вважає, що його право користування будинком порушується. З метою усунення вказаного порушення, він звернувся до суду для встановлення в судовому порядку, варіантів користування будинком з урахуванням того, що він на підставі усної домовленості з ОСОБА_5 здійснив обмін приміщеннями.

В судовому засіданні представник позивача та позивач, уточнивши позов, підтримали його та просили задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідачів та відповідачі заперечували проти позову, посилаючись на те, що ніякого усного договору між сторонами укладено не було. Також заперечували ту обставину, що веранду у 1999 році будувала мати позивача, а тому нею мають право користуватись усі співвласники.

Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі являються співвласниками житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зокрема, Позивач ОСОБА_2 являється власником 1/3 частини житлового будинку.

Дане нерухоме майно ним отримано в спадщину після смерті матері ОСОБА_7, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та Витягом про державну реєстрацію прав.

Даний будинок знаходиться на неприватизованій земельній ділянці.

Мати позивача, в свою чергу, успадкувала 1/3 даного житлового будинку після смерті своєї матері, ОСОБА_8, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

Крім позивача іншими співвласниками спірного будинку являються відповідачі: ОСОБА_3, яка успадкувала 1/9 частки будинку після смерті батька ОСОБА_10.

2/9 частки будинку складає частка ОСОБА_6, який є братом по батьку ОСОБА_3. Проте, на вказану частку у будинку, відповідач ОСОБА_6 досі не оформив свідоцтво на спадщину.

Іншому відповідачу - ОСОБА_5 належить 1/3 частки спірного будинку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Спірне домоволодіння побудовано ОСОБА_8 в 1957 році.

В 1999 році матір'ю позивача, ОСОБА_7, яка на той час була власником 1/3 житлового будинку, добудовано веранду, площею 18.7 м.кв., ганок біля даної веранди та погріб з шийкою.

Даний факт підтверджується свідченнями допитаних в судовому засіданні від 17 грудня 2015 року свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_11, в судовому засіданні пояснив, що в 1999 році приймав безпосередню участь у будівництві веранди. Він займався різними роботами. Вказав, що веранду будувала за власні кошти мати позивача ОСОБА_7 Ніхто з відповідачів участі у будівництві не приймав, оскільки він нікого з них біля будинку не бачив.

Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що веранду будувала мати позивача. Відповідачі у цьому будівництві участі не приймали.

Не зважаючи на заперечення відповідачів проти визнання факту побудови веранди саме матір'ю позивача, вказане доводиться викладеними поясненнями позивача та свідків.

Відповідачі ж, в обґрунтування своїх заперечень, жодних доказів суду не навели та викладені пояснення не спростували.

Відповідно до довідки № 2083 виданої 16 жовтня 2012 року Бориспільським районним БТІ дана добудова не належить до самочинного будівництва.

Що стосується пояснень позивача про укладення з відповідачем ОСОБА_5 усного договору обміну приміщеннями, то суд вважає, що вказаний правочин слід визнати дійсним в судовому порядку, виходячи з наступного.

Згідно із ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 356 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, яке не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Позивач ОСОБА_2 на момент розгляду справи користується наступними приміщеннями: кухня площею 15.9 м.кв., санвузол - 1.8 м.кв., житлова 16.5 м.кв., житлова 8.2 м.кв., прихожа 6.8 м.кв., кухня-котельня 7.3 м.кв. та санвузол 1.7 м.кв.

Вказаний порядок користування не заперечується сторонами.

З пояснень позивач та допиту свідка ОСОБА_12 вбачається, що після прийняття позивачем спадщини від матері, в частині будинку, приміщення якими він користувався перебували в жалюгідному стані: не було підлоги, шматками відвалювалась штукатурка із стін та стелі, не було газу, водопроводу.

За усною згодою з ОСОБА_5, який передав позивачу в користування веранду площею 9.4 м.кв., останнім було проведено капітальний ремонт.

Так, позивачем повністю замінені підлога та стеля у приміщенні, якими він користується. Зроблено проект газопостачання, підключено газ, зроблено газове опалення, водопровід та оздоблення приміщень. Вказані обставини в судовому засіданні відповідачі не змогли спростувати належними доказами.

Окрім того, на момент розгляду справи позивач та відповідач ОСОБА_5 користуються приміщеннями у будинку, відповідно до усної домовленості.

Тому суд приходить до висновку, що укладений в усній формі договір обмінну приміщеннями слід визнати дійсним в судовому порядку.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3,4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Згідно вимог ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до висновку № 10947/14-43 від 8 грудня 2014 року за результатами проведення комплексного експертного будівельно-технічного дослідження не виявляється можливим надати варіанти поділу будинку відповідно до часток всіх його спадкоємців на окремі ізольовані квартири, а також як похідної від цього земельної ділянки (т.1, а.с.234-253)

Враховуючи, вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в позові в частині виділення в натурі позивачеві певних приміщень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт побудови в 1999 році прибудови-веранди, що позначена за літ. «а1» (до цієї прибудови входять № 3-1 кухня площею 15,9 м.кв., № 3-3 санвузол площею 1,8 м.кв.) та погреба з шийкою 1999 року побудови за літ. «Б»., ОСОБА_7, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на прибудову (колишня веранда) 1999 року побудови, що позначена за літ. «а1» (до цієї прибудови входять (3-1) кухня площею 15,9 м.кв., (3-3) санвузол площею 1,8 м.кв.) та погреба з шийкою 1999 року побудови за літ. «Б» після смерті матері ОСОБА_7.

Визнати дійсним в судовому порядку правочин укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щодо обміну приміщеннями, а саме: кімнати 20 м.кв., яка згідно технічного паспорту від 4 червня 2014 року - кухня-житлова, (4-1), площею 19,0 кв.м. на кухню-котельну (2-1) - 7,3 кв.м., санвузол (2-2) - 1,7 кв.м., прихожу (2-3) - 6,8 кв.м. і житлову (2-4) - 8.2 м.кв., що знаходяться у житловому будинку по АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 25.02.2015р.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області В.П. Величко