У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Фаловської І.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Регіон», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Грень Н.М., приватне підприємство «Глобал Груп», відкрите акціонерне товариство «Львівський дослідний нафтомаслозавод», ОСОБА_6, про визнання недійсним договору іпотеки в частині передачі земельної ділянки, витребування земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє від імені Львівської міської ради, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 9 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Львівська міська рада звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, була незаконно передана ОСОБА_4 в іпотеку ОСОБА_8 Іпотекодавець власником цієї земельної ділянки не був, вона належить на праві власності позивачу та перебуває в постійному користуванні відкритого акціонерного товариства «Львівський дослідний нафтомаслозавод» на підставі державного акта на право постійного користування землею від 8 вересня 1998 року серії НОМЕР_2. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 9 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_7, який діє від імені Львівської міської ради, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22 грудня 2012 року ВАТ «Львівський дослідний нафтомаслозавод» продав, а ОСОБА_4 купив нежитлові будівлі: під літерою «Б» площею 11,8 кв. м, під літерою «В» площею 5,6 кв.м, навіс під літерою «Г» площею 25,4 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер - 38699034, та ємність нафтопродуктів під літерою «Е-1», інв. №887, яка розташована за цією ж адресою, що в цілому складають комплекс АЗС та розташовані на земельній ділянці площею 1,2922 га, кадастровий номер 40902012.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 513 від 15 серпня 1997 року та наказу № 262 від 6 серпня 1997 року ВАТ «Львівський дослідний нафтомаслозавод» видано державний акт НОМЕР_2 на право постійного користування землею, зокрема, розміром 1,2922 га на АДРЕСА_1.

30 січня 2013 року за договором іпотеки ОСОБА_4 передав у заставу ОСОБА_3 комплекс АЗС та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,1500 га, кадастровий НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1178/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1>На підставі вказаного договору іпотеки ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на комплекс АЗС та земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, згодом свідоцтво про право власності на ці об'єкти було видане ПП «Глобал Груп», 10 квітня 2013 року за останнім проведено державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

26 квітня 2013 рок <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1181/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1>у ПП «Глобал Груп» продало, а ТОВ «Інвест-Регіон» купило комплекс АЗС, загальною площею 42,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача виникає одночасно із виникненням права власності на такий об'єкт, а за відсутності підстав визнання недійсним договору іпотеки у зазначеній частині, відсутні підстави витребування спірної земельної ділянки від ТОВ «Інвест-Регіон».

Однак, погодитись з такими висновками судів неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> в момент вчинення правочину.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Статтею 83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 5 лютого 2004 року № 1457-IV до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст належать усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності.

При вирішенні спору суди вказаних норм права не врахували, не звернули уваги на те, що рішення про виділення земельної ділянки під комплекс АЗС не приймалось, ВАТ «Львівський дослідний нафтомаслозавод», яке проводило відчуження цього об'єкту нерухомості, було користувачем земельної ділянки, на якій він розташований, і вона, враховуючи вказані положення земельного законодавства, відноситься до земель комунальної власності, функції щодо розпорядження якою належать Львівській міській раді.

Враховуючи наведене, суди дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору іпотеки за яким ОСОБА_4 передав у заставу земельну ділянку, право власності на яку не мав і яка на підставі цього договору була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3

Доказів правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку і можливості передачі її в іпотеку в оскаржуваних рішеннях не наведено, доводи позивача про її вибуття із володіння власника поза його волею не спростовані, не враховано, що з передбачених законом підстав може бути визнаний недійсним правочин не тільки за позовом однієї із його сторін, а і заінтересованої особи.

Отже, наведені позивачем обставини щодо порушення його прав при укладенні договору іпотеки, на підставі якого земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади і перейшла у власність інших осіб, могли бути підставою для визнання цього правочину недійсним.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, при вирішенні вимог в частині витребування земельної ділянки, при доведеності порушення прав позивача оспорюваним договором іпотеки і наявності підстав для визнання його недійсним, з'ясувати, чи підлягають такі задоволенню з огляду на те, що правомірність переходу права власності до останнього набувача на об'єкт нерухомості, на якій він розміщений, не оспорюється, а відповідно до положень чинного законодавства до набувача такого майна переходить і право власності (користування) земельною ділянкою (в залежності від того, які права на цю земельну ділянку були у попереднього власника майна), на якій він розміщений без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача) необхідних для його обслуговування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє від імені Львівської міської ради, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 9 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук І.М. Фаловська