Провадження № 2/638/5378/15
22 грудня 2015 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова, у складі:
головуючого судді - Цвіри Д.М.,
секретаря судових засідань - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Державна міграційна служба Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Державна міграційна служба Харківської області в якому просила суд визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 354 в буд. 39 по пр. Л.Свободи у м. Харкові та примусово зняти її з реєстраційного обліку.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. В квартирі № 354 зареєстрована також відповідач, яка у 1999 р. покинула територію України та виїхала до США. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрацій у даній квартирі. З 2000 р. відповідач у квартирі № 354 не проживає, не приймає участі в утриманні квартири та не сплачує комунальні послуги.
Оскільки відповідач не мешкає у квартирі АДРЕСА_2, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на зареєстровану особу, що порушує права позивача та вона вимушена звернутись за захистом до суду.
В судовому засіданні позивач позов підтримала та надала пояснення аналогічні позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи, повідомлявся вчасно та належним чином, про поважні причини неявки не повідомила.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про поважні причини неявки не повідомив.
У звязку зі згодою позивача та повторною неявкою відповідача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів .
Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2006 р., реєстраційний № 1-06-262557, ОСОБА_4 та члени її сім*ї ОСОБА_3 по 1/2 частини кожен дійсно мають на праві спільної часткової власності квартиру, яка знаходиться за адресою: просп. ОСОБА_5, б. 39, кв. 354 (а.с. 4).
Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс» від 28.07.2015 року в квартирі АДРЕСА_3, зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 7).
З копії акту, підписаного мешканцями будинку № 39 по пр. Л. Свободи 39 в м. Харкові ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, останні посвідчують, що з 2000 р. по теперішній час в кв. № 354 мешкає ОСОБА_2 одна. Її дочка ОСОБА_3 з вказаного року не мешкає (а.с. 5).
Відповідно до копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім*ї від 21.07.2015 р. заявник мешкає одна. Дочка тривалий час мешкає в іншій державі. Особистих речей доньки у квартирі не має. Як стверджують сусіди, крім заявниці за вказаною адресою ніхто не мешкає. Факт проживання дочки за адресою: АДРЕСА_4 не підтверджується.
У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім*ї власника, право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст.ст. 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім*ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Разом з тим, слід мати на увазі, що право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім*ї ( в тому числі колишніми) власника житлового приміщення, а й за членами його сім*ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України. Таким чином, безумовне виселення таких осіб, тільки внаслідок того, що право власності на житлове приміщення перейшло до іншої особи є неправомірним та не відповідає природі спірних відносин.
Визнавати особу такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливо лише у відношенні тієї особи, яка вже набула право користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім*ї наймача, члена ЖБК або члена сім*ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причини в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням.
Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин.
Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Стаття 214 ЦПК України містить перелік питань, які суд вирішує під час ухвалення рішення, зокрема, чи мало місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Відповідно до вимог ст.ст.58-60 ЦПК України, суду не надано належних доказів того, що відповідач не проживає у спірної квартирі більш встановленого законом строку без поважних причин.
Крім того, суд вважає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту.
Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Так, вказана діяльність, згідно зі ст. 6 Конституції України, здійснюється не судом, а лише відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні») і тільки на підставі чинного законодавства вищевказаних правових приписів в межах положень ст. 19 Конституції України.
Крім того, процесуальним порушенням є зобовязання вчинити певні дії особу, яка не має статусу відповідача у справі. Зобовязання вчиняти певні дії третіх осіб, процесуальним законодавством не передбачено.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 224 ЦПК України, суд, -
В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Державна міграційна служба Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування та зняття з реєстраційного обліку відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Надруковано у нарадчій кімнаті.
Головуючий суддя: Д.М.Цвіра