У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Ситнік О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча»), в якому посилався на те, що з 04 лютого 2000 року він працював у відповідача на посаді контролера ВВО, після цього працював на посадах водія ВВО, водієм автотранспортних засобів в управлінні безпеки, водієм автотранспортних засобів у автотранспортному цеху № 2, інспектором бюро профілактики відділу режиму контролю та профілактики. Наказом від 30 січня 2014 року № 49-к позивач звільнений з посади інспектора бюро профілактики на підставі наказу від 01 березня 2013 року № 151 «Про зміну організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча». Вважав вказаний наказ незаконним, оскільки звільнення не було зумовлене виробничою необхідністю. Змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату на підприємстві не відбулося, відповідач не запропонував йому всіх вакантних посад, що були у штатному розписі, на обіймання яких він міг би претендувати, та без додержання правила переважного права на залишення на роботі. Зазначав, що незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 10 000 грн. Позивач просив скасувати п. 2 наказу ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 30 січня 2014 року № 49-к про його звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці, поновити його на посаді інспектора бюро профілактики відділу режиму, контролю та профілактики управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до дати постановлення судового рішення в розмірі 77 691 грн 52 коп. та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також стягнути понесені ним витрати на правову допомогу.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 березня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ «ММК ім. Ілліча» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 має вищу освіту за спеціальністю «Економіка підприємства» та здобув кваліфікацію спеціаліста з економіки підприємства. З 04 лютого 2000 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча», працював на посадах водія ВВО, водія автотранспортних засобів в управлінні безпеки, водія автотранспортних засобів у автотранспортному цеху № 2, з 16 листопада 2011 року переведений на посаду інспектора бюро профілактики відділу режиму контролю та профілактики управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча».

Згідно з п. 2 наказу від 01 березня 2013 року № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» передбачена ліквідація Управління безпеки, де працював позивач, а пунктом 3 вказаного наказу передбачено створення управління безпеки та контролю. Таким чином, ліквідовано сім відділів у складі управління безпеки комбінату та створено п'ять відділів у складі управління безпеки та контролю. Зміни у внутрішній (організаційній) структурі юридичної особи спричинили скорочення чисельності 19 штатних одиниць. 19 березня 2013 року позивач ОСОБА_6 під розписку повідомлений про зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» та про скасування займаної ним посади інспектора бюро профілактики відділу режиму, контролю та профілактики управління безпеки та про те, що він підлягає вивільненню не раніше ніж через два місяці з моменту повідомлення в службу зайнятості інформації про це.

03 квітня 2013 року, 07 червня 2013 року, 07 серпня 2013 року, 18 вересня 2013 року, 18 грудня 2013 року та 08 січня 2014 року відповідно до чинного законодавства в межах існуючого штатного розпису позивачу пропонувалися інші посади, як ті, що були вільні у знову створеному управлінні безпеки і контролю, так і інші вільні посади, від яких він відмовився. Наказом від 30 січня 2014 року № 49-к позивач звільнений з посади інспектора бюро профілактики на підставі наказу від 01 березня 2013 року № 151 «Про зміну організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем дотримано порядок розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, передбачений ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

З такими висновками повністю погоджується колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При цьому при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, ч. 1 ст. 11 <nau://ukr/1618-15|st11>, ч. 1 ст. 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що у ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», у зв'язку з ліквідацією структурного підрозділу, відбулося скорочення штату, про що позивача було повідомлено у встановлені ст. 49-2 КЗпП України строки, позивачу було запропоновано вільні вакансії у новоствореному структурному підрозділі і по всьому комбінату, на які він міг претендувати, однак від таких останній відмовлявся, претендуючи на більш оплачувані вакансії, рішенням профспілкового комітету відповідача, на якому був присутнім позивач, надано згоду на його звільнення, правильно вважали, що роботодавцем дотримано вимоги ч. 2 ст. 40, 43, 49-2 КЗпП України та позивача правомірно звільнено з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає змісту ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 337 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук О.М. Ситнік