Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Рахівського районного суду від 10 грудня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ТзОВ "Кредитні ініціативи" як новий кредитор у зобов'язанні звернулось в суд із вищенаведеним позовом, який мотивувало тим, що 28.11.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 2157. Згідно якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 46000,00 доларів США зі сплатою 12.9 % річних за користування кредитними коштами на строк по 27.11.2027 року. На підставі договору від 17.12.2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" відбулось, відступлення прав вимоги за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1. Проте, узяті на себе зобов'язання за кредитним договором, ОСОБА_1 не виконує, та станом на 01.06.2014 року утворилась заборгованість по кредитним платежам на загальну суму 895666,44 гривень. Оскільки боржниця добровільно не погашає виниклу заборгованість, а тому просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рахівського районного суду від 10 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 943 від 22.06.2007 року, та відмовлено в задоволенні позову стосовно кредитного договору № 2157 від 28.11.2007 року. Вирішено питання судових витрат.

ТзОВ "Кредитні ініціативи", подало апеляційну скаргу на рішення суду в частині відхилених вимог у якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судове засіданні апеляційної інстанції, сторони не з'явились, але повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Представник ОСОБА_1 за угодою в особі ОСОБА_2 повторно подав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки приймає участь в розгляді кримінальної справи. Сторонами, заяв про відкладення справи не подавалось.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 304 і ч. 1 ст. 305 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими Главою 1 "Апеляційне провадження". Апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Зважуючи на дані процесуальні норми та виходячи із приписів ч. 2 ст. 305 ЦПК України і вимог ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає, що наведена представником ОСОБА_2 причина неявки в судове засідання не є поважною. А звідси, розгляд скарги можливо здійснювати у відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так у матеріалах справи міститься кредитний договір № 2157 від 28.11.2007 року, який було укладено між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) та ОСОБА_1. Згідно цього договору ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 46000,00 доларів США зі сплатою 12.9 % річних за користування кредитними коштами на строк по 27.11.2027 року.

А 17.12.2012 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1.

Проте, свої зобов'язання за кредитним договором, ОСОБА_1 не виконує, що призвело станом на 01.06.2014 року до утворення заборгованості по кредитним платежам на загальну суму 895666,44 гривень.

Відмовляючи у стягненні даної суми, суд першої інстанції дійшов до висновку, що рішенням Рахівського районного суду від 21.04.2010 року вже стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором, яке перебуває на примусовому виконанні, згідно ВП № 33141323. А невиконання даного рішення суду боржником ОСОБА_1, стало наслідком власної бездіяльності кредитора.

Однак, такий висновок суду першої інстанції, суперечить вимогам норм матеріального права з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Та зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, таке зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, визначених договором.

А згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Та відповідно до аналізу норм статей 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення.

Після ухвалення Рахівським районним судом рішення від 21.04.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2157 від 28.11.2007 року, така не була добровільно чи примусово погашена боржницею.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 01.12.2014 року за вирахуванням суми стягнутої рішенням Рахівського районного суду від 21.04.2010 року, така заборгованість становить загальну суму в розмірі 35583,56 долари США, що по курсу НБУ на 01.12.2014 року, становить 535760,78 гривень, яку апелянт і просить стягнути з відповідачки а.с. 122-123.

Оскільки, на час ухвалення в даній справі рішення суду виникла вже інша заборгованість за невиконання боржником зобов'язання, після ухвалення попереднього судового рішення про стягнення боргу, яке реально не виконано боржником, то це свідчить про неприпинення договірних правовідносин сторін.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 погасила заборгованість по судовому рішенню про стягнення боргу, і дану обставину не підтвердив позивач, то суд першої інстанції не мав підстав для відмови позивачу в захисті його права на отримання сум, за невиконання грошового зобов'язання.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь ТзОВ "Кредитні ініціативи" підлягає стягненню з ОСОБА_1 у частці від задоволених вимог сума в розмірі 3157,63 гривень (3654 - 1548,91 = 2105,09 : 50% = 1052,54; 2105,09 + 1052,54 = 3157,63 грн.) у відшкодування судових витрат, а.с. 1, 132.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", задоволити.

Рішення Рахівського районного суду від 10 грудня 2014 року, скасувати, щодо відмови в стягненні заборгованості за кредитним договором № 2157 від 28 листопада 2007 року та ухваливши в цій частині вимог нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", ЄДРПОУ - 35326253, рахунок - 2001 в ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346 заборгованість виниклу за кредитним договором № 2157 від 28 листопада 2007 року станом на 01 грудня 2014 року на загальну суму 535760,78 гривень, з якої: 379505,92 гривень заборгованість по відсоткам, 156254,85 гривні заборгованості по пені, а також 3157,63 гривень судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : ____________________

____________________