АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 22-ц/774/248/К/15 суддя Чайкін І.Б.
Категорія - 69 (IV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі - Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Криворізький завод гірничого обладнання", про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Фонд) про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та встановлення факту перебування на утриманні, в якому просила суд встановити факт її сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, 1950 року народження, з 17.03.1992 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, а також факт її перебування на утриманні померлого ОСОБА_3

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 10.11.1971 року вона зареєструвала шлюб в Жовтневому відділі РАЦС м. Кривого Рогу з ОСОБА_3. В даному шлюбі в них народилось дві доньки. Також, під час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1, яка перебувала у спільній власності. В 1971 році її чоловік ОСОБА_3 почав працювати слюсарем на Криворізькому центральному рудо ремонтному заводі, потім він працював в ПАТ " Криворізький завод гірничого обладнання". 17 березня 1992 року шлюб між ними було розірвано, але того ж року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 поновили сумісне життя, але вже без реєстрації шлюбу. Проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, виховували дітей. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув на підприємстві. Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні позивачці ОСОБА_1 важливо для призначення страхових виплат.

Рішенням Жовтневого районного суду від 11 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивача просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача посилався на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні, однак пояснення яких не відображено в тексті судового рішення. Так, з поміж іншого, поясненнями свідків доводяться позовні вимоги. Також факт проживання позивача однією сім'єю з померлим, доводився відповідним актом, підписаним сусідами, якого судом не взято до уваги. Разом з тим, відомості відображені у вказаному акті стороною відповідача жодним чином не спростовано. Також, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивачем не доведено факту перебування на утриманні померлого. Проте судом не враховано розмір пенсії позивача та перебування її на обліку в онкологічному диспансері з приводу перенесеної операції та потреби коштів на лікування, а також розмір заробітної плати померлого та факту отримання ним пенсії. Так, загальний розмір отримуваних померлим коштів, значно перевищував розмір пенсії позивача. При цьому представник позивача вважає помилковим посилання суду на положення СК України, оскільки, на його думку, до виниклих правовідносин слід застосовувати спеціальний закон, зокрема Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 10 листопада 1971 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували в Жовтневому відділі РАЦС м. Кривого Рогу шлюб, актовий запис № 1131 (а.с.7). В даному шлюбі у сторін народилось дві дочки. Також під час перебування у шлюбі ними була придбана квартира АДРЕСА_1, яка перебувала у спільній власності. В 1971 році її чоловік ОСОБА_3 почав працювати слюсарем на Криворізькому центральному рудо-ремонтному заводі, потім він працював в ПАТ "Криворізький завод гірничого обладнання". (а.с. 11).

17 березня 1992 року шлюб між ними було розірвано (а.с.8), але того ж року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 поновили сумісне життя, але вже без реєстрації шлюбу. Проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, виховували дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув на підприємстві (а.с.12).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог в частині встановлення факту перебування позивача на утриманні померлого у зв'язку з отриманням ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 пенсії в розмірі 2007,40 грн. Також відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення, припинення або зміну цивільних прав.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

Так, в позові ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 17.03.1992 року по день його смерті.

Дослідивши надані суду докази, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, зокрема колегія вважає встановленим факт спільного проживання позивача з ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому колегія суддів виходить з пояснень допитаних в судовому засіданні в суді першої інстанції свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили факт постійного сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в квартирі, яка належала їм на праві спільної сумісної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Також свідки в судовому засіданні підтвердили факт народження в подружжя Петриків двох дочок.

Разом з тим, частина періоду часу з 17.03.1992 року по 01.01.2004 року, щодо якого позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 підпадає на час до набрання чинності Сімейним кодексом України, виходячи з чого, суд при розгляді позову в цій частині та з огляду на те, що СК України в даному випадку не має зворотної дії в часі керується положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Так, положеннями ст. 6 КпШС України встановлено, що правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян.

Таким чином, оскільки встановлення заявленого факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом періоду часу з 17.03.1992 року по 01.01.2004 рік в проекції даного спору не передбачено положеннями чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Виходячи з положень ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Враховуючи встановлені обставини, зважаючи на те, що Сімейний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року, а також на те, що положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю України поняття сім`ї не визначено, колегія суддів знаходить доведеним та обґрунтованим факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вважає за доцільне встановити даний факт за період часу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також ОСОБА_1 в позові просила встановити факт її перебування на утриманні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

Колегія суддів вважає висновок суду про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог в цій частині помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику з прав про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Такими непрацездатними особами є: діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

З системного аналізу норм цивільного законодавства та зважаючи на роз'яснення, викладенні у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу розмір пенсії позивачки складає 2007,40 грн. щомісячно (а.с.7). Станом на березень 2014 року (дату смерті її чоловіка) була пенсіонеркою і як встановлено у судовому засіданні не працювала, чого не заперечували самі сторони у судовому засіданні.

Проте колегія суддів вважає, що судом не взято до уваги, що вказана довідка пенсійним фондом видана станом на липень 2014 року, в той час як ОСОБА_3 помер в ІНФОРМАЦІЯ_1 року, отже зазначена довідка не містить відомостей щодо розміру пенсії позивача станом на момент смерті чоловіка. Разом з тим, позивачка в суді першої інстанції пояснювала, що на момент смерті чоловіка вона отримувала пенсію в розмірі 1700,00 грн. щомісячно.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1, 1952 року народження, на момент смерті ОСОБА_3 виповнилося 61 рік; дохід сім`ї складався з щомісячної заробітної плати померлого ОСОБА_3 в розмірі близько 6000,00 грн. (а.с.11) та пенсійних виплат померлого, що разом складало приблизно 8000,00 грн. щомісячно, а також пенсії позивача ОСОБА_1, яка станом на березень 2014 року складала менш ніж 2000,00 грн. Тобто розмір доходу померлого майже в чотири рази перевищував розмір доходу позивача.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору не взято до уваги стан здоров'я позивача, яка перенесла декілька операцій з приводу онкологічного захворювання, що потребує значних витрат на лікування та підтримання стану її здоров'я. Так, щомісячно ОСОБА_1 доводиться витрачати близько 1200 грн. щомісяця на лікування. При цьому так було ще за життя ОСОБА_3, тобто вони разом вели спільне господарство та сімейний бюджет. Таким чином, позивач отримуючи невеликий дохід в порівнянні з доходом померлого фактично постійно перебувала на утриманні останнього.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1, являючись непрацездатною особою у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", перебувала на утриманні померлого ОСОБА_3, адже отримувана нею пенсія становила лише незначну частку доходу сім`ї.

Доводів позовної заяви відповідачем по справі жодним чином спростовано не було.

Крім того, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом ат ст. 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи спір допустив неповноту дослідження обставин справи, що мають суттєве значення для справи.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції порушив вимоги процесуального права у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.01.2004 року по день смерті ОСОБА_3.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: