Справа № 344/2554/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1976/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття в розмірі 3 000 грн. щомісячно.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 1994 року по 2014 рік вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей, з яких син ОСОБА_5 є неповнолітнім та перебуває на її утриманні.

Посилаючись на те, що батько матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку не надає, хоча є працездатним та постійно виїжджає на роботу за межі України, де має стабільний дохід, просила позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського від 11 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно аліменти в сумі 1 500 гривень, починаючи з 20 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 гривень.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач з дня народження дітей і по теперішній час не припиняв їх утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймає участь у їх вихованні, догляді за ними, намагається надати їм повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня прикладає зусиль у вирішенні їх повсякденних питань та проблем, не зважаючи на те, що спільно з ними він не проживає, оскільки перебуває у розірваному шлюбі з позивачем.

Вказує, що позивач вимагає від ОСОБА_3 утримувати дітей тільки у грошовій формі, однак він має сумнів, що ці кошти будуть витрачені в інтересах дітей.

Зазначає, що відповідач проживає у м. Тлумачі із батьками, які є пенсіонерами та потребують постійного догляду та допомоги.

Крім того, апелянт не є підприємцем та не займається підприємницької діяльністю, а тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1 500 гривень щомісячно.

У зв'язку з наведеним, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 600 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав з наведених вище мотивів.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 08 листопада 1994 року по 26 лютого 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народився двоє дітей: син ОСОБА_8, який на даний час досяг повноліття та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до ст.180 СК України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач, як батько, зобов'язаний утримувати неповнолітнього сина Анатолія до досягнення ним повноліття.

Оскільки судом не було встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існувала домовленість щодо добровільної сплати аліментів, відповідач не має постійної роботи, має нерегулярний, мінливий дохід, судом обґрунтовано постановлено рішення про примусове стягнення аліментів та визначення їх розміру в твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, вірно врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.

Доказів, які б свідчили про важке матеріальне становище відповідача та неспроможність сплачувати аліменти у визначеному розмірі суду не надано.

Посилання апелянта на те, що він не є підприємцем та не займається підприємницькою діяльністю, а тому не спроможний надавати матеріальну допомогу в розмірі 1500 грн. не заслуговують на увагу, оскільки з наданих суду доказів вбачається, що відповідач перебуває за межами України в Італійській Республіці, а тому він будучи працездатною особою взмозі надавати грошове утримання, визначене судом першої інстанції.

Перебування на утриманні відповідача батьків, які є пенсіонерами та потребують догляду та допомоги не звільняє його від обов'язку утримання свого неповнолітнього сина та не дає підстав апеляційному суду для скасування рішення суду і зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано повно та всебічно і дано їм вірну правову оцінку. Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, наведених апелянтом, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук