АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/912/15 Справа № 204/9104/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Терра Банк» про визнання договору іпотеки недійсним, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом в якому, з урахуванням уточнень, зазначала, що 27 квітня 2007 року вона уклала із ЗАТ «Інвест-кредит Банк» (правонаступником якого є відповідач) договір іпотеки №51-1/07. Даний договір іпотеки був укладений у забезпечення кредитного договору № 81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 року, який був укладений між ЗАТ «Інвест-кредит Банк» та ОСОБА_3, про надання кредиту у розмірі 175 000 гривень під 16% річних. Проте, позивачу стало відомо, що під час укладання договору іпотеки її не було повідомлено про існування на момент укладення договору іпотеки додаткового правочину від 27 квітня 2007 року, а також не було її проінформовано про укладення додаткового правочину № 2 від 19 червня 2008 року, якими умови виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було істотно змінено. З огляду на викладене, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним договір іпотеки №51-1/07 від 27 квітня 2007 року, скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача повернути правовстановлюючі документу на вказану квартиру, стягнути з відповідача в рахунок відшкодування збитків та завданої моральної шкоди 20000 грн. (а.с. 3-6, 25-29).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 79-82).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне з'ясування судом обставин у справі, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду (а.с. 91-96).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Статтею 11 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2007 року між ЗАТ «Інвест-кредит банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 81-Ф/07/3, відповідно до умов якого останній було надано грошові кошти в розмірі 175000 грн. (а.с.11-13).

Того ж дня, до вищевказаного кредитного договору було укладено додатковий правочин, яким, з метою добросовісного виконання договірних зобов'язань зі сторони позичальника та у випадку невиконання або неналежного виконання ним умов кредитного договору був передбачений штраф у розмірі 30 % від суми кредиту (а.с. 14).

27 квітня 2007 року між ЗАТ «Інвест-кредит банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 (після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2) укладено договір іпотеки № 51-1/07, за умовами якого в забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором № 81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 року було передано, квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7-10, 17).

Згідно до п. 1.3 договору іпотеки вартість квартири становить 14271,00 грн., але за згодою сторін вартість предмета іпотеки було встановлено у розмірі 176750 грн.

19 червня 2008 року до кредитного договору № 81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 року було укладено додатковий правочин № 2, яким змінено розмір комісій за наданим кредитом (а.с. 15).

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що на момент укладення договору іпотеки воля ОСОБА_2 до вчинення спірного правочину і його результат відповідали один одному, а також вимогам ст. ст. 1, 7, 18 Закону України "Про іпотеку".

При цьому, судова колегія враховує, що узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки відповідає сумі наданих у кредит коштів, про що зазначено у спірному договорі.

Із копії рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2013 року вбачається, що заборгованість за кредитним договором, без врахування суми комісійної винагороди 26477,24 грн. та суми штрафу за недотримання умов кредитного договору 52500 грн., складає 190802,56 грн. (а.с.36-39).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про іпотеку» будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Таке збільшення підпорядковується пріоритету вимоги за будь-яким іншим зобов'язанням, забезпеченим предметом іпотеки, яка була зареєстрована до реєстрації відповідної зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою. У разі коригування графіка виконання основного зобов'язання у зв'язку з його частковим достроковим погашенням анулювання заставної і видача нової заставної не є обов'язковими.

Як вбачається зі змісту наведеної законодавчої норми до моменту внесення відповідних змін в іпотечний договір та реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, розмір відповідальності іпотекодавця буде залишатись у розмірі визначеному в договорі іпотеки до моменту внесення відповідних змін до нього.

При цьому, невнесення відповідних змін до іпотечного договору, у зв'язку із змінами, укладеними до кредитного договору, не означає припинення іпотеки.

Законодавство не пов'язує припинення іпотеки зі зміною основного зобов'язання. До припинення іпотеки, згідно ст.17 Закону України «Про іпотеку», призводить не зміна, а припинення основного зобов'язання.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що укладенням додаткових угод до кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності позивача як іпотекодавця.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: