СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18331/14-ц

пр. № 2/759/948/15

06 березня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права постійного користування квартирою, зобов'язання не чинити перешкод в користуванні квартирою, вселення, зобов'язання передати дублікат ключів,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання за нею та її неповнолітньою донькою права постійного користування квартирою АДРЕСА_1, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, вселити та передати дублікат ключів від квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, від якого народилася донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 р. н. В березні 2007 року за згодою матері чоловіка - ОСОБА_4, яка є власницею квартири АДРЕСА_1, позивач вселилася у вказану квартиру. З 02.08.2014 року подружжя разом не проживає. 26.10.2014 року повернувшись від знайомих до місця свого мешкання, позивач виявила, що замки квартири змінені та потрапити до приміщення з дитиною не змогла. Позивачем створені всі необхідні умови для повноцінного проживання та духовного розвитку дитини у вказаній квартирі, де знаходяться особисті речі дитини та позивача, цінні документи, грошові кошти. Вважає, що вселившись з дозволу власника квартири, та несучи всі обов'язки по сплаті комунальних послуг, витрат на утримання будинку та прибудинкової території, проводячи ремонт квартири, позивач з донькою набули права постійного користування квартирою.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідачів заперечував у судовому засіданні проти задоволення позову, зазначивши, що квартира потрібна ОСОБА_4 для власних потреб і як власник кварти вона має право розпоряджатися нею на власний розсуд.

Представник Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2. Свідок пояснив, що його мати є сусідкою ОСОБА_1, він відвідує свою матір майже щодня і неодноразово був у гостях у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Свідок стверджує, що ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_1 останні 7 років. В спірній квартирі є дитяча кімната, що повністю обладнана для проживання дитини. Свідок повідомив, що ОСОБА_3 зібрав речі ОСОБА_1 (позивача) та виставив їх за двері, в квартирі були змінені замки, внаслідок чого позивач з дитиною опинилися на вулиці. На даний момент в квартирі проживає інша сім'я.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

25.08.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у ВРАЦС Святошинського РУЮ м. Києва, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1164 (а. с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_6 року у подружжя народилася донька ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №3443. Наведена обставина підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 (а. с. 10).

27.10.2014 року ОСОБА_1 надала пояснення начальникові Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, зазначила, що з березня 2007 року проживає в АДРЕСА_1. У вказаному приміщенні проживає позивач, ОСОБА_3 та їхня донька. З серпня 2014 року подружжя разом не проживає. 26.10.2014 року повернувшись від знайомих до місця свого мешкання, позивач виявила, що замки квартири змінені та потрапити до приміщення не має можливості. У квартирі знаходяться особисті речі дитини та позивача, цінні документи, грошові кошти.

Відповідно до паспортних даних позивача, серії НОМЕР_2, виданим Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_3 (а. с. 7 - копія паспортних даних).

З пояснень сторін і свідка встановлено, що з березня 2007 року позивач зі своїм чоловіком постійно фактично проживали в АДРЕСА_1. Власником зазначеної квартири є ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 13.07.2000 року (а. с. 32-33).

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вселилася до спірної квартири зі згоди власника квартири, оскільки жодних доказів протилежного суду не надано. Враховуючи, що ОСОБА_1 є дружиною сина власника квартири, суд приходить до висновку про вселення і проживання у вказаній квартирі позивача як члена сім'ї власника квартири.

Спір виник з тих підстав, що на думку позивача, вона з донькою набула права постійного користування квартирою АДРЕСА_1, оскільки вселилась за усною згодою власника квартири, сплачувала комунальні послуги, проводила ремонт житлового приміщення.

Проте, з такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки чинне законодавство не передбачає такого правового титулу як право постійного користування квартирою, у зв'язку із чим відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про визнання за позивачем та її неповнолітньою донькою права постійного користування квартирою АДРЕСА_1.

Щодо вимог про зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, в користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселення та передання дубліката ключів від квартири.

Судом було встановлено, що позивач та її донька вселилися до спірної квартири в установленому порядку і користувалися нею на законних підставах. Зокрема, частина 1 статті 11 ЦК України встановлює, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідачі надали згоду (про що свідчать їхні дії) на проживання ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_2 у спірній квартирі, внаслідок чого у сторін виникли права та обов'язки (в силу ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ч. 3 ст. 47 Конституції України).

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР).

Частиною 1 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України).

Останні 7 років позивач і її донька проживали в АДРЕСА_1, а тому це було їх місцем проживання в силу ст. 29 ЦК України.

Фактично відповідачі виселили позивачку з донькою замінивши замки в квартирі.

Проте, в силу ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 157 ЖК УРСР).

Отже, житлове законодавство передбачає лише виселення у добровільному порядку або в судовому порядку.

В установленому законом порядку ОСОБА_1 та її неповнолітня донька ОСОБА_2 не виселялися із займаної квартири, а тому їх право на користування квартирою не припинене в установленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (ч. 2 ст. 156 ЖК УРСР).

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР (до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство).

Встановлено, що позивач вселилася до спірної квартири, як член сім'ї власника квартири, проте відповідачі посилаються на фактичне припинення між ними сімейних відносин, а тому суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖКУ, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Отже, у разі припинення сімейних відносин з власником колишні члени його сім'ї не позбавляються права користування житловим приміщенням. Вибуття певної особи зі складу сім'ї власника житла із збереженням за нею права на користування житлом і появою обов'язку сплачувати зазначені платежі не перетворює її на наймача житла, адже відносини найму ґрунтуються на договорі, а права колишніх членів сім'ї - на законі. Зміст ч. 1 ст. 402 ЦК дає підстави стверджувати, що в даному випадку має місце сервітут, встановлений в силу закону.

Оскільки позивач фактично користувалася квартирою на підставі сервітуту, встановленого в силу закону, і в установленому порядку сервітут не припинений, а також, враховуючи відсутність доказів порушення прав відповідачів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселення та передання дублікату ключів від квартири.

Керуючись ст. 402 ЦК України, ст. ст. 64, 109, 156, 157 ЖК УРСР, ст. ст. 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, в користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселити та передати дублікат ключів від квартири АДРЕСА_1.

Відмовити в задоволенні інших вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11.03.2015 року.

СУДДЯ Т.О. ЗАЄЦЬ