Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/3796/15-ц
Провадження № 2/369/2037/15
24.06.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання договору недійсним з моменту укладення, скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, зобов»язання поновити державну реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку,
Право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку підтверджується Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13732233 від 30 листопада 2013 року та №13732495 від 30 листопада 2013 року.
В заяві від 30 листопада 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявили намір поділити земельну ділянку, виділивши 0, 5000 га ОСОБА_1 та 1, 1096 га ОСОБА_5 з виготовленням відповідної документації та правовстановлюючих документів.
Після підписання вказаної заяви ОСОБА_2 у ТОВ «ПРОФІЛЬ-ЗЕМЛЯ» розробив технічну документацію про поділ належної їм із ОСОБА_1 земельної ділянки. Проте, ОСОБА_1 не було відомо про розроблення ТОВ «ПРОФІЛЬ-ЗЕМЛЯ» технічної документації. ОСОБА_1 жодним чином не приймав участь в проведенні землеустрою з поділу земельної ділянки, не звертався за розробленням технічної документації, не затверджував технічних завдань та не отримував відповідних межових знаків.
Реєстрація поділу земельної ділянки в існуючому варіанті здійснена на вкрай невигідних для ОСОБА_1 умовах і необґрунтовано порушує його права та законні інтереси.
Зважаючи на той факт, що ОСОБА_1 не надавав ТОВ «ПРОФІЛЬ-ЗЕМЛЯ» доручення на розроблення технічної документації, не затверджував її та не здійснював інших дій, що свідчили б про його згоду чи хоча б обізнаність про такий поділ земельної ділянки, можна стверджувати, що технічна документація була розроблена з порушенням вимог чинного законодавства, а державна реєстрація поділу земельної ділянки здійснена неправомірно.
За таких умов, мало місце протиправне позбавлення ОСОБА_1 його права часткової власності на земельну ділянку, та реєстрація на його ім'я майна, згоди на реєстрацію якого він не надавав.
Внесені Державним реєстратором відомості про поділ земельної ділянки між співвласниками не відповідали існуючим на той момент правовідносинам сторін, та як договору про поділ не існувало, а відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчили лише про спільну часткову власність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на земельну ділянку.
Таким, чином, всупереч вимогам чинного законодавства та за відсутності достатніх правових підстав, було зареєстровано відомості не тільки про поділ земельної ділянки як обєкта цивільних прав, а і про припинення спільної часткової та виникнення приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на новостворені окремі земельні ділянки.
10 лютого 2014 року, тобто вже після фактичної реєстрації поділу земельної ділянки, було підписано спірний договір про поділ земельної ділянки.
Під час його підписання ОСОБА_1 жодним чином не було відомо про те, що фактичний розподіл вже здійснено та зареєстровано. Не знаючи таких важливих обставин поділу, як то місце розташування майбутніх поділених земельних ділянок та наявність державної реєстрації на них, ОСОБА_1 поставив свій підпис під текстом договору.
За таких умов, існування договору не свідчить про правомірність поділу земельної ділянки, оскільки, по-перше, такий договір як правова підстава для поділу повинен був укладатись до внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, по-друге, у зв'язку з укладенням договору після фактичної реєстрації поділу земельної ділянки, предметом договору була земельна ділянка, що на момент його підписання припинила своє існування.
Якби ОСОБА_1 на момент підписання спірного договору знав про існування розробленої технічної документації та наявність реєстрації поділу земельної ділянки, який, звісно, його не влаштовував, то такого договору він не укладав би.
Метою укладання спірного договору для ОСОБА_1 був подальший розподіл земельної ділянки з відповідною участю обох сторін у процесі розроблення технічної документації, встановлення межових знаків та реєстрації новостворених земельних ділянок.
Проте, оскільки ОСОБА_2 всю подальшу процедуру розподілу на момент підписання договору вже реалізував самостійно, то ОСОБА_1 був позбавлений можливості досягти тієї мети, з якою він цей договір укладав.
Усе наведене свідчить про те, що ОСОБА_2 під час підписання спірного договору ввів ОСОБА_1 в оману з метою укладання договору про поділ земельної ділянки, у той час як такий поділ вже було здійснено без відома та участі ОСОБА_1 та на вкрай невигідних для нього умовах.
Після укладення спірного договору ОСОБА_2 було здійснено також реєстрацію поділу земельної ділянки та, відповідно, припинення права спільної часткової власності на неї у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 службі Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області.
Рішення про припинення реєстрації права спільної часткової власності на земельну ділянку та про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на новостворені земельні ділянки було прийнято ОСОБА_3 службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області на підставі наданого ОСОБА_2 спірного договору. Тому, на сьогоднішній день підстав для визнання дій реєстратора незаконними немає.

Однак, оскільки позивач у даному позові звернувся до суду із позовною вимогою про визнання спірного договору недійсним, то, відповідно, він вважав за необхідне заявити й другу позовну вимогу про скасування рішення ОСОБА_3 служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку та про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на новостворені земельні ділянки.

Оскільки, як зазначав позивач ОСОБА_1, що під час укладення спірного договору він не знав про те, що земельна ділянка вже фактично поділена, то, відповідно, з його боку цей правочин не був спрямований на реальне настання тих правових наслідків, які були такими розподілом обумовлені.

Як вже було зазначено вище, враховуючи наявність фактичного розподілу земельної ділянки на момент укладення спірного договору, предмету договору (тобто тієї земельної ділянки, яка підлягала розподілу) вже не існувало, а отже порушено статтю 638 ЦК України.

Отже, підставою для винесення рішення щодо реєстрації права приватної власності на новостворені земельні ділянки був саме спірний договір.

У зв'язку з визнанням недійсним договору, на підставі якого було прийнято рішення про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на новостворені земельні ділянки, рішення про таку реєстрацію має бути також скасовано судом.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсним з моменту укладення Договір про поділ у натурі земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, укладений 10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, скасувати рішення ОСОБА_3 служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 0,5000 га, кадастровий номер :02:002:5336, що розташована в Київській області, Києво-Святошинського району, Крюківщинська сільська рада, із зазначенням її власником ОСОБА_1, та про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 1,1096 га, кадастровий номер :02:002:5337, що розташована в Київській області, Києво-Святошинського району, Крюківщинська сільська рада, із зазначенням її власником ОСОБА_2, зобов»язати ОСОБА_3 службу Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області поновити державну реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку площею 1,6096 га, кадастровий номер :02:002:0151, що розташована в Київській області, Києво-Святошинського району, Крюківщинська сільська рада, із зазначенням її власників: ОСОБА_1 Олексійовича-1875/6036 часток, ОСОБА_2 Михайловича-4161/6036 часток.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 і представник відповідача ОСОБА_3 служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи відповідачі повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі.

Оскільки представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30 листопада 2013 року продавці ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_2, ОСОБА_1 прийняли у спільну часткову власність нерухоме майно, яким є земельна ділянка площею 1,6096 га, що розташована в Київській області, Києво-Святошинський район, Крюківщинська сільська рада, кадастровий номер :02:002:0151 в наступних частках: ОСОБА_24161/6036 часток земельної ділянки, ОСОБА_1-1875/6036 часток земельної ділянки. Цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства, склад угідь-рілля.

30 листопада 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було видано заяву уповноваженим органам та всім, кого це стосується, з проханням здійснити поділ зазначеної земельної ділянки на 2 частини з наступними площами: 1 земельна ділянка площею 0,5000 га, з виготовленням свідоцтва про право власності на земельну ділянку (або іншого передбаченого законодавством документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку) на ім»я ОСОБА_1, і 2 земельна ділянка площею 1,1096 га, з виготовленням свідоцтва про право власності на земельну ділянку (або іншого передбаченого законодавством документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку) на ім»я ОСОБА_2. У вказаній заяві ОСОБА_2 і ОСОБА_1 просили виготовити на виділені земельні ділянки відповідну технічну документацію та документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку.

За Договором про поділ у натурі земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, від 10 лютого 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_9 домовились про поділ у натурі належної їм на праві спільної часткової власності земельної ділянки площею 1,6096 га, що розташована в Київській області, Києво-Святошинський район, Крюківщинська сільська рада, кадастровий номер :02:002:0151, цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства, склад угідь-рілля.

Відповідно до умов п. 2 вказаного договору земельна ділянка належить ОСОБА_2 і ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 30 листопада 2013 року за реєстровим номером 3042 в наступних частках: ОСОБА_1-1875/6036 часток, ОСОБА_2-4161/6036 часток. Державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 30 листопада 2013 року, право власності зареєстровано 30 листопада 2013 року за номером запису про право власності ОСОБА_2 3620850, за номером запису про право власності ОСОБА_1 3620933, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 24.

Згідно умов п. 5 Договору про поділ у натурі земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, від 10 лютого 2014 року відповідно до Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013, № НВ-013, виданих державним кадастровим реєстратором Головного управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області ОСОБА_11 23 грудня 2013 року, щодо земельної ділянки проведено документацію із землеустрою ТОВ «Профіль Земля» і земельна ділянка поділена наступним чином: у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_2 знаходяться та може бути виділена в натурі: земельна ділянка площею 1,1096 га, що розташована в Київській області, Києво-Святошинський район, Крюківщинська сільська рада, кадастровий номер :02:002:5336, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, склад угідь-рілля; у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_1 знаходиться та може бути виділена в натурі земельна ділянка площею 0,5000 га, що розташована в Київській області, Києво-Святошинський район, Крюківщинська сільська рада, кадастровий номер :02:002:5336, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, склад угідь-рілля.

Відповідно до умов п. 6 вказаного договору поділ у натурі земельної ділянки припиняє спільну часткову власність на неї між ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Згідно умов п. 7 Договору про поділ у натурі земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, від 10 лютого 2014 року за цим договором в приватну власність ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 1,1096 га, що розташована в Київській області, Києво-Святошинський район, Крюківщинська сільська рада, кадастровий номер :02:002:5337, цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства, склад угідь-рілля; в приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 0,5000 га, що розташована в Київській області, Києво-Святошинський район, Крюківщинська сільська рада, кадастроваий номер :02:002:5336, цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства, склад угідь-рілля.

Відповідно до умов п. 8 вказаного договору володіння, користування та розпорядження земельної ділянки в подальшому буде здійснюватися кожним із співвласників самостійно.

Як зазначив представник позивача у позовній заяві, після підписання вказаної заяви від 30 листопада 2013 року ОСОБА_2 у ТОВ «ПРОФІЛЬ-ЗЕМЛЯ» розробив технічну документацію про поділ належної їм із ОСОБА_1 земельної ділянки, проте ОСОБА_1 не було відомо про розроблення ТОВ «ПРОФІЛЬ-ЗЕМЛЯ» технічної документації. ОСОБА_1 жодним чином не приймав участь в проведенні землеустрою з поділу земельної ділянки, не звертався за розробленням технічної документації, не затверджував технічних завдань та не отримував відповідних межових знаків. В позові вказано, що, зважаючи на той факт, що ОСОБА_1 не надавав ТОВ «ПРОФІЛЬ-ЗЕМЛЯ» доручення на розроблення технічної документації, не затверджував її та не здійснював інших дій, що свідчили б про його згоду чи хоча б обізнаність про такий поділ земельної ділянки, можна стверджувати, що технічна документація була розроблена з порушенням вимог чинного законодавства, а державна реєстрація поділу земельної ділянки здійснена неправомірно.

Однак, з такими доводами представника позивача в позовній заяві погодитись неможливо, оскільки згідно постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства України у Києво-Святошинському районі ОСОБА_11, Управління державного агентства земельних ресурсів України у Києво-Святошинському районі Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2, про визнання дій протиправними, скасування державної реєстрації, яку надав представник позивача до суду та яка набрала законної сили, вбачається, що під час розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 судом було встановлено, що з копії технічної документації із землеустрою щодо поділу та об»єднання земельних ділянок площею 1,6096 га ОСОБА_1 та ОСОБА_2, копія якої мітиться в матеріалах адміністративної справи, така документація складається з: пояснювальної записки, заяви громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_12 про виготовлення технічної документації, технічного завдання, затвердженого громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, нотаріально засвідченої заяви громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прийняття рішення про поділ належної їм на праві спільної часткової власності земельної ділянки, висновку Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, схеми розташування, схеми зони обмеження, кадастрового плану, актів про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (землекористувачу) земельної ділянки громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 листопада 2013 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Твердження ОСОБА_9 про відсутність нотаріально засвідченої заяви громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прийняття рішення про поділ належної їм на праві спільної часткової власності земельної ділянки, акту про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (землекористувачу) земельної ділянки ОСОБА_1 спростовуються наявними матеріалами справи. З огляду на викладене, суд в адміністративній справі дійшов висновку, що технічна документація оформлена відповідно до норм ст. 56 Закону України «Про землеустрій».

Також у позовній заяві і в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_13 зазначала, що ОСОБА_2 під час підписання спірного договору ввів ОСОБА_1 в оману з метою укладання договору про поділ земельної ділянки, у той час, як такий поділ вже було здійснено без відома та участі ОСОБА_1 та на вкрай невигідних для нього умовах.

У зв»язку з цим слід зазначити, що згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 7 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Посилання також представника позивача ОСОБА_1, на вимоги ст. 230 ЦПК України, як на підставу заявлених вимог, а саме якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману, щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), то такий правочин визнається судом недійсним, безпідставні, оскільки не підтверджуються ніякими доказами в їх обгрунтування.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним з моменту укладення Договору про поділ у натурі земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, укладений 10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, немає, а тому у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання недійсним з моменту укладення Договору про поділ у натурі земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, укладений 10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а тому не можуть бути і задоволені вимоги позивача про скасування рішення ОСОБА_3 служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 0,5000 га, кадастровий номер :02:002:5336, що розташована в Київській області, Києво-Святошинського району, Крюківщинська сільська рада, із зазначенням її власником ОСОБА_1, та про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 1,1096 га, кадастровий номер :02:002:5337, що розташована в Київській області, Києво-Святошинського району, Крюківщинська сільська рада, із зазначенням її власником ОСОБА_2, та щодо зобов»язання ОСОБА_3 службу Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області поновити державну реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку площею 1,6096 га, кадастровий номер :02:002:0151, що розташована в Київській області, Києво-Святошинського району, Крюківщинська сільська рада, із зазначенням її власників: ОСОБА_1 Олексійовича-1875/6036 часток, ОСОБА_2 Михайловича-4161/6036 часток.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 215, 216, 229, 230, 367, 638 ЦК України, ст. ст. 3, 60, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання договору недійсним з моменту укладення, скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, зобов»язання поновити державну реєстрацію права спільної часткової власності на земельну ділянку, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.