АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3554/15 Справа № 203/231/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Баранніка О.П., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.04.2011 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на цей час є студенткою першого курсу ДЗ "Дніпропетровська медична академія" МОЗ України, за денною формою навчання. Після розлучення донька проживає з ним. Він є пенсіонером МВС України. Відповідач працює бухгалтером, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. В зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 1/3 частини прожиткового мінімуму, починаючи з дня подачі позову та на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23 років.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 січня 2015 року, до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більш ніж до досягнення останньою 23 років.

Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.08.1995 року, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2011 року.

Від шлюбу мають повнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу між сторонами залишилась проживати з позивачем.

Згідно наданої позивачем довідки вбачається, що на теперішній час ОСОБА_4 є студенткою першого курсу ДЗ "Дніпропетровська медична академія" МОЗ України, за денною формою навчання.

Відповідно до наданих відповідачем довідок, її середньомісячний розмір заробітної плати за основним місцем роботи та роботи за сумісництвом складає 1763 грн. 48 коп. (3790,69+6790,16) / 6).

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано послався на ст.182, 199, 200 СК України, та зазначив, що в зв'язку з навчанням ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, оскільки окрім інших витрат, позивач несе також витрати на оплату донці проїзду до місця навчання, придбання необхідних для навчання посібників та інші витрати, пов'язані з навчанням.

Також місцевий суд вірно врахував той факт, що навчаючись на денній формі навчання ОСОБА_4 не має змоги поєднувати навчання з роботою та самостійно повною мірою забезпечувати себе матеріально. Стипендію на теперішній час не отримує.

При вирішенні питання, щодо можливості сплати аліментів відповідачем та їх розміру, суд правильно прийняв до уваги матеріальне становище відповідача ОСОБА_3, яка є працездатною, має постійне місце роботи та здатна надавати допомогу на утримання доньки, врахував середньомісячний розмір заробітної плати за основним місцем роботи та роботи за сумісництвом, наявність в неї на утриманні матері, яка є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, прийшов обґрунтованого висновку, про необхідність часткового задоволення позову стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.01.2015 року та до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більш ніж до досягнення останньою 23 років.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в основному зводяться до заперечення проти визначеного судом доходу відповідачки та не з'ясування судом обсягу витрат та доходів відповідачки, однак вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони суперечать ст.60 ЦПК України, відповідно до якої, обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов'язок по доказуванню, тобто Позивач не надав належних та допустимих доказів, на обґрунтування своїх тверджень.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про незаконність та необґрунтованість судового рішення безпідставні, та зводяться до переоцінки доказів по справі та непогодження з їх оцінкою, тоді як розглядаючи справу, суд оцінив докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в порядку ст. 212 ЦПК України, а тому переоцінці в апеляційному порядку вони не підлягають.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.305,307,308,313,317 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: