АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4985/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/950/15 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бахметова В. Х., Гурзель І. В.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього заборгованості в сумі 719 долари США, що еквіваленто 166888,5 гривень та 1% пені за прострочку виконання боргового зобов'язання після ухвалення судового рішення в розмірі 31039,68 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.02.2014 року між сторонами укладено договір позики на суму 1150 доларів США. Оскільки ОСОБА_2 борг повернуто лише в сумі 10 000 грн., що еківалентно 833, 33 долара США , а судове рішення від 09.09.2014 р. про стягнення різниці боргу не виконується, повторно просить стягнути різницю боргу згідно курсу долара, який визначено на день подачі позову, а також 1% пені за кожен день прострочення виконання судового рішення з дати його ухвалення, виходячи з нового курсу долара, посилаючись на її обумовленість в розписці.

В травні 2015 року ОСОБА_3, враховуючи збільшення строку невиконання боргових зобов'язань та зміну валютного курсу, збільшив позовні вимоги та просить стягнути із відповідача залишок боргу в сумі 697,71 долари США, що на день подачі уточнених позовних вимог еквівалентно 15 426,5 грн. та 1% пені за прострочку виконання боргового зобов'язання в сумі 38103,45 грн. виходячи із збільшеного курсу долара та збільшення суми непогашеного боргу, оскільки курс долара змінився.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 червня 2015 року позов задоволено частково:

-стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 15140 (п'ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 35 копійок пені за прострочення виконання грошового зобов'язання;

-в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

-стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 243 гривні 60 копійок понесеного судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначив, що існує судове рішення з тих самих підстав і предмету позову про стягнення залишку боргу за договором позики в сумі 3822,79 грн., що еквівалентно 306 доларів США та пені в сумі 3143,70 грн., яке розстрочене виконанням і частково виконується ним. Повторне стягнення різниці боргу та пені по новому курсу долара, законом не передбачено та порушує його права. Саме ж стягнення пені за невиконання судового рішення є також неправомірним, оскільки його невиконання дає лише підстави для застосування норми ст. 625 ЦК України (стягнення відсотків та індексу інфляції), а не пені.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта, доводи апеляційної скарги підтримав та просить рішення суду скасувати.

Представник позивача, доводи апеляційної скарги заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін та суду пояснив, що фактично у позовні заяві він просить стягнути ту ж саму різницю боргу, що визначена в борговій розписці, однак в еквіваленті на збільшений курс долара і з цієї ж суми просить обчислювати пеню за невиконання первинного рішення суду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, заслухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки існує судове рішення про стягнення боргу і воно не виконується тому із відповідача слід стягнути 1% пені за прострочення виконання грошового зобов'язання з дня ухвалення судового рішення до дня його розстрочки.

З таким висновком суду не погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за договором позики сторонами не оскаржується.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2014 року між сторонами укладено договір позики згідно боргової розписки на суму 1150 дол. США, що еквівалентно 10 000 грн. , який не передбачає договір позики грошей, оплати за його використання, а лиш передбачає відповідальність та розмір відповідальності у разі порушення строків повернення (а.с. 3).

19 червня 2014 року, ОСОБА_2 повернуто ОСОБА_3 10 000 грн. боргу, що еквівалентно 833,33 долара США (а.с.3 об.).

24 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду про стягнення залишку заборгованості за договором позики в розмірі 306 доларів США, що еквівалентно 3833 грн. 79 коп. , 1% пені, моральної шкоди та судових витрат.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 вересня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_3 залишок боргу за договором позики, який становить 306 доларів США, що еквівалентно 3833,79 та 1% пені за прострочку в сумі 3 143,71 грн.(а.с. 4,5).

В листопаді 2014 року вищевказане рішення ОСОБА_3 звернуто до виконання, постановою від 10.11.2014 року відкрито виконавче провадження.

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про розстрочку виконання рішення суду від 09.09.2014 року, яка ухвалою суду від 03.04.2015 року частково задоволена (а.с. 63, 70).

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся повторно із позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості згідно боргової розписки в сумі 719 долари США, що еквіваленто 166888,5 гривень та 1% пені за прострочку виконання боргового зобов'язання за період з дати ухвалення судового рішення до 20 березня 2015 року в розмірі 31039,68 грн. (виходячи з збільшеного курсу долара).

В процесі судового розгляду, позивач збільшив розмір позовних вимог, посилаючись на збільшення строку невиконання боргового зобов'язання в розрахунку на курс долара, який діяв на день подачі уточнених позовних вимог.

Свої позовні вимоги щодо стягнення заборгованості та пені, ОСОБА_3 мотивує тим, що за час невиконання боргового зобов'язання курс долара зріс, а тому просить стягнути недоплачену суму боргу еквівалентну гривні, виходячи з нового курсу долара на день подачі позову. Розмір пені ним обчислюється із моменту ухвалення рішення суду від 09.09.2014 року по день подачі уточнених позовних вимог у розрахунку за невиконане боргове зобов'язання у доларах, що еквівалентно гривні на день подачі позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин...

Вищевказаним нормам ЦПК України, рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки з його мотивувальної частини є незрозумілим, які правовідносини мають місце між сторонами та з якої суми і за який період проведено розрахунок та нарахування пені.

Так, із позовних вимог та пояснень представника позивача в суді апеляційної інстанції, який уточнив, що позивач просить стягнути пеню посилаючись на те, що не виконується судове рішення від 09.09.2014 року, а курс долара зріст по відношенню до гривні, відповідно він має право на пеню виходячи із збільшеного гривневого розміру неповернутого боргу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вимоги позовної заяви щодо підстав стягнення пені та застосував невірні норми матеріального права визначаючи правову природу спірних правовідносин.

Так, пеня - є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання, яка регулюється нормами Глави 49 параграфом 2 ст. 549-552 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Таким чином, норма ст. 549 ЦК України, застосовується лише до правовідносин за порушення боржником виконання, а не за прострочення його виконання після ухвалення судового рішення про стягнення суми боргу

Вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання є вирішеними та стягненні судовим рішенням від 09.09.2014 року, яке набрало законної сили та є частково .

Таким чином, договірні правовідносини між сторонами є припиненими, а тому підстав для нарахування пені за нормами ст. 549-552 ЦК України, немає.

Саме ж не виконання рішення суду не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, згідно норм ст. 625 ЦК України.

Враховуючи те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції невірно визначився із правовою природою пені, яка не передбачає можливості її стягнення після ухвалення рішення за прострочку виконання грошового зобов'язання, а є лише засобом забезпечення виконання зобов'язання, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Тому, слід скасувати рішення в оскаржуваній частині і відмовити в задоволенні вимог про стягнення пені за часткове невиконання судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги справлено судовий збір в розмірі 121,80 грн.(а.с. 83).

Таким чином, вказані витрати підлягають поверненню відповідачу на підставі норм ст. 88 ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції стягнуто судовий збір на користь ОСОБА_3, оскільки судове рішення скасовано апеляційним судом і ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні і цих позовних вимог, тому слід скасувати судове рішення і в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 червня 2015 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення пені в розмірі 15140 грн. 35 коп. та стягнення судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп. і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення пені.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 121 (сто двадцять одну) гривню 80 (вісімдесят) копійок сплаченого судового збору.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач