У Х В А Л А

5 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 та задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року рішення районного суду скасовано, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в сумі 5 133 360 грн, проценти за користування грошовими коштами в сумі 2 151 992 грн 89 коп. та три проценти річних від простроченої суми - 486 473 грн. 76 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 5 481 грн. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва залишено без змін.

31 серпня 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України): неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 1046, 1049 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року та постанову Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, в яких, на думку заявника, по іншому застосовані зазначені норми права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про те, що ведення спільного бізнесу, а саме кафе, на реконструкцію якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти, на юридичну природу правовідносин сторін договору позики не впливає, оскільки зі змісту розписки вбачається, що кошти отримані відповідачем від позивача на відплатній основі із зобов'язанням їх повернути.

Разом з тим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 15 липня 2015 року в справі про стягнення заборгованості за договором позики, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову виходив з того, що між сторонами не виникло зобов'язань за договором позики, оскільки обов'язки ОСОБИ_7 зводяться до обов'язку продати ОСОБІ_6 50% частки в статутному капіталі ТОВ "КБ Аерокоптер", що не відповідає положенням статей 1046 ЦК України.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Висновок, зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року, на яку посилається заявник.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и в:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко