Справа № 341/254/15-ц
Провадження № 22-ц/779/951/2015
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: позивачки ОСОБА_2

представника ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ПАТ «Український страховий стандарт», третьої особи ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, стягнення коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду від 10 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

в лютому 2015 року представник ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що 20.02.2014 року ПАТ СК «Український страховий стандарт» і ОСОБА_2 уклали договір № 0111-0902-0021 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави - автомобіля НОМЕР_1, придбаного за кредитні кошти. 08.10.2014 року на автодорозі в с. Нараївка Галицького району внаслідок ДТП за участі застрахованого транспортного засобу під керуванням третьої особи ОСОБА_4 автомобіль отримав пошкодження, вартість відновлювального ремонту складає 72 690,74 грн. У виплаті страхового відшкодування відповідач відмовив з огляду на те, що на час ДТП автомобілем керувала особа, не визначена в договорі добровільного страхування. Тому просив визнати незаконною відмову ПАТ СК «Український страховий стандарт» у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_2, визнати недійсним п. 25.1.7. договору добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, в частині виключення відповідальності страховика в разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу, внаслідок керування транспортним засобом особою, що не визначена в даному договорі, як особа, що допущена до керування застрахованим транспортним засобом, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 72 690,74 грн та витрати на проведення експертизи в сумі 1000 грн.

Рішенням Галицького районного суду від 10 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що під час ДТП керування застрахованим транспортним засобом здійснював ОСОБА_4, син позивачки, якому вона передала автомобіль в користування і який мав при собі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію ТЗ. Суд не врахував, що відповідно до п.17.1 договору страхування об'єктом страхування за цим договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом. 08.10.2014 року позивач, як і передбачено договором страхування, повідомив компетентний орган ВДАІ та 09.10.2014 року - страховика, надавши для огляду пошкоджений автомобіль для складання акту огляду. Положення п. 25.1.7 договору страхування щодо керування транспортним засобом особою, не визначеною в договорі, суперечить Правилам дорожнього руху, в яких зазначено, що водій повинен мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Пунктом 2.2 ПДР передбачено, що власник транспортного засобу може передавати керування транспортним засобом іншій особі, яка має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. На момент страхового випадку керування здійснював син позивачки, який був допущений нею до керування застрахованим автомобілем та мав при собі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію. При укладенні договору добровільного страхування позивач повідомляла страхового агента про те, що вона не має посвідчення водія і відповідно - права на керування транспортним засобом. При укладенні договору страховиком було поставлено страхувальника ОСОБА_2 в такі умови, що у разі настання страхового випадку страховик звільняється від виплати страхової суми. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, її представник та третя особа ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали. У поданому запереченні ПАТ СК «Український страховий стандарт» просить розгляд справи провести за відсутності його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2014 року між ПАТ СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_2 укладено договір № 0111-0902-0021 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави - автомобіля марки «Geely MK Cross», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2. Згідно договору особою, допущеною до керування автомобілем, визначено ОСОБА_2 08.10.2014 року на автодорозі в с. Нараївка Галицького району мало місце ДТП за участю застрахованого автомобіля під керуванням третьої особи ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем обґрунтовано відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що відповідно до п. 7 договору добровільного страхування ОСОБА_4 не є особою, допущеною до керування транспортного засобу. Тому згідно п. 25.1.7. цього договору ДТП з участю застрахованого автомобіля при керуванні особою недопущеною до керування не є страховим випадком.

При цьому суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст. ст. 979, 980, 982 ЦК України щодо істотних умов договору страхування та поняття страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а згідно ч. 1 ст. 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування і страхового акта.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2014 року між ПАТ СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_2 укладено договір № 0111-0902-0021 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави - автомобіля НОМЕР_3.

Частиною 1 ст. 991 ЦК України встановлено підстави для відмови страховика від здійснення страхової виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 991 ЦК України та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування" договором страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, ні ж визначені законом, якщо це не суперечить закону.

Згідно п. п. 9, 18.1 договору добровільного страхування страховим випадком за цим договором є подія (ризик), яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема ДТП.

Відповідно до п. 25.1.7 цього договору до страхових випадків не відносяться та страхове відшкодування не виплачується в разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати ТЗ, які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок керування ТЗ особою, що не визначена в цьому договорі, як особа, що допущена до керування застрахованим ТЗ.

У договорі добровільного страхування особою, допущеною до керування автомобілем, визначено тільки ОСОБА_2 (п. 7.1).

08.10.2014 року на автодорозі в с. Нараївка Галицького району мало місце ДТП за участю застрахованого автомобіля під керуванням третьої особи ОСОБА_4, який не визначений в цьому договорі як особа, що допущена до керування застрахованим ТЗ.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що положення договору страхування щодо керування транспортним засобом особою, не визначеною в даному договорі суперечить Правилам дорожнього руху та що власник транспортного засобу може передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом.

Умови договору добровільного страхування не обмежують права власника передавати керування транспортним засобом іншій особі, однак дія договору не поширюється на такі випадки.

ОСОБА_2 була вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, пункти якого визначені на розсуд сторін, погоджені ними та є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які не спростовують правильності висновків суду про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.