04 вересня 2015 року
Справа № 203/4617/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Карпенко С.Ф,, ознайомившись з заявою позивача про забезпечення позову по цивільній справі № 203/4617/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2015 року на адресу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

03 вересня 2015 позивач направив до суду заяву про забезпечення позову,в якій просив суд з метою забезпечення позову заборонити відчуження автомобіля, а саме автомобіль марки «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3. В обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову позивач послався на положення ст.ст. 151-153 ЦПК України, тому просив суд, у звязку з тим, що відповідач відмовляється відшкодувати матеріальну шкоду та з метою запобігання в подальшому уникнення відповідачем відповідальності і унеможливлення виконання рішення суду заборонити відчуження на зазначений транспортний засіб. (а.с. 67-68)

Ознайомившись із матеріалами заяви про забезпечення позову, а також матеріалами цивільної справи №203/4617/15-ц, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, відповідно до ст.151 ч.1 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Нормою ст.152 ч.1 ЦПК України встановлено види забезпечення позову, одним з яких є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 3 ст.151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Отже, викладена норма процесуального закону встановлює обовязок для особи, яка звертається до суду із заявою про забезпечення позову, довести необхідність вчинення судом таких процесуальних дій саме з метою забезпечення виконання можливого рішення суду.

Зазначені вимоги процесуального закону не були виконані належним чином позивачем при поданні ним відповідної заяви, а викладені в заяві підстави є неналежно обґрунтованими, носять характер припущень, а отже не є достатніми для задоволення цієї заяви.

Відповідно до вимог ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано до суду належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку винесення його на користь позивача, а також не доведено, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача, тому суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153, 208, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 203/4617/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська до Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії оскаржуваної ухвали.

Суддя С.Ф. Карпенко