У х в а л а

20 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Горелкіної Н.А., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк», ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що 26 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - ВАТ «Кредобанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 192-07, за яким банк зобов'язався надати позичальникові у власність грошові кошти в сумі 890 000 євро на термін до 25 липня 2022 року.

З метою забезпечення виконання умов вищевказаного договору між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 укладений договір поруки від 26 липня 2007 року № 192-07/2, за яким позивач ОСОБА_3 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_4 зобов'язань в повному обсязі за укладеним між ними кредитним договором, зокрема за повернення кредиту, сплату відсотків та комісій за користування кредитом, штрафних санкцій.

Так, ОСОБА_4 отримавши повідомлення від банку про укладення додаткового договору про зміну розміру процентної ставки, а у разі відмови від укладення про зобов'язання у 10-денний строк повністю повернути суму кредиту, сплатити проценти, комісію за користування кредитом на день повернення, своїх зобов'язань не виконав, а тому строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором згідно зі спеціальним правилом (п. п. 4.9, п. 4.10 кредитного договору) настав у травні - червні 2008 року. Оскільки впродовж більше чотирьох років банк не подавав позову до неї, як поручителя, то в силу дії п. 4.6 договору поруки від 26 липня 2007 року № 192-07/2 договір поруки припинено за спливом трирічного терміну, так як з позовом банк звернувся лише 15 березня 2013 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано зобов'язання за договором поруки від 26 липня 2007 року №192-07/2, укладеним між ВАТ «Кредобанк», ОСОБА_4, ОСОБА_3, припиненим.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 14 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Рівненської області від 14 серпня 2014 року залишено без змін.

У березні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року по справі за №6-47624св14.

У наданому для порівняння судовому рішенні у справі, яка виникла в подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції, застосувавши норми частини четвертої статті 559 ЦК України, дійшов висновку про пропущення позивачем строку пред'явлення вимоги до поручителя за договором поруки з огляду на те, що банк протягом трьох років, як це встановлено п. 4.6 договору поруки, з моменту отримання повідомлення-вимоги поручителем не подав до суду позову до останнього.

Згідно з ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Оскільки із змісту заяви та доданої до неї ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року вбачається неоднакове застосування судом ч. 4 ст. 559 ЦК України, справу слід допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Допустити справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк», ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року до провадження Верховного Суду України.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї документами надіслати до Верховного Суду України.

Копію ухвали про допуск справи до провадження разом із копією заяви про перегляд судового рішення надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: Н.А. Горелкіна

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова