Справа № 523/6832/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1,в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про стягнення збитків, пені, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовним вимогами в яких просить стягнути з публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі за текстом «Банк») збиткизавдані внаслідок неповернення грошових коштів в розмірі 34114,00 гривень, пеню за порушення строків виконання доручення у розмірі 45874,30 гривень, три процента річних від простроченої суми у розмірі 3845,24 гривень та моральну шкоду в розмірі 1000,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та Банком 31.10.2011р. був укладений договір банківського рахунку, за умовами якого останній прийняв на себе зобовязання приймати від ОСОБА_2 та зараховувати грошові кошти, для зберігання ті здійснення розрахунково-касових операцій. Позивач зазначає, що 11.03.2014р. вона внесла Банку платіжне доручення на перерахування грошових коштів в розмірі 10000 доларів США з її рахунку на депозитний рахунок відкритий на імя ОСОБА_1, проте Банком дана операція виконана не була. В наступному, 12.03.2014р. позивачем було внесено заяву про видачу готівки в сумі 80000 доларів США, проте дану заявку виконано не було. Не виконав ОСОБА_3 і заявку від 14.03.2014р. про видачу готівки в розмірі 70000 доларів США. Лише 08.04.2014р. відкритий на імя позивача рахунок було закрито за її заявою. На думку позивача, Банком було порушено умови договору, ст.1073, 1074 ЦК України та згідно ст. 32.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в випадках, встановлених законом» ОСОБА_3 зобовязаний сплати пеню у розмір 0,1 % за кожний день від суми простроченого платежу : 10000 дол. США х (0,1% х 27 днів/ з 11.03. по 08.04.2014р./) = 270дол. США; 80000дол. США (0,1% х 26 днів/з 12.03. по 08.04.2014р./)= 2080дол.США; 70000 дол. США х (0,1% х 24 дні /з 14.03. по 08.04.2014р./)= 1680 дол. США. Загальна сума пені складає 4030дол. США х на 11,3832гривень (курс НБУ) = 45874,30 гривень. Посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача три процента річних за порушення грошового зобовязання в розмірі 3845,24 гривень. Посилаючись на ст. 623 ЦК України, позивач просить стягнути збитки в розмірі 34114 гривень, зазначаючи, що вона у лютому 2014р. вирішила придбати квартиру за 80000 доларів США. З цією метою вона уклала попередній договір купівлі-продажу від 10.02.2014р. та передала господарю квартири завдаток у розмірі 34114 гривень , який зобовязався продати їй квартиру до 24.03.2014р. Проте в звязку з тим, що ОСОБА_3 не повернув їй грошові кошти, вона не змогла розрахуватися за квартиру, а переданий нею завдаток їй не повернули, в звязку з чим вона зазначали збитків у розмірі 34114 гривень. Посилаючись на протиправні дії відповідача, у вигляді утримання її грошових коштів, а як наслідок на завдання душевних страждань, позивач просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася направивши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не зявився направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення в яких предявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що з боку Банку не порушувалися права та охоронювані законом інтереси позивача, а позивач представиласуду документи, які не відповідають фактичним обставинам. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що між Банком та ОСОБА_2 (Клієнт) 31.10.2011р. був укладений договір банківського рахунку для фізичних осіб № 1301 за умовами якого ОСОБА_3 відкрив на імя ОСОБА_2 поточний рахунок, на який зобовязався приймати та зарахувати грошові кошти, що надходять Клієнту, для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів.

11.03.2014р. ОСОБА_2, у відповідність до п. 3.1.5. Договору, за платіжним дорученням уповноважила ОСОБА_3 провести перерахування грошових коштів в іноземній валюті у розмірі 10000 доларів США з відкритого на її імя рахунку № 1301 на депозитний рахунок №2950 відкритий на імя ОСОБА_1 в Одеській філії ПАТ «Платинум Банк».

Банк відмовляючи у проведені перерахування грошових коштів в іноземній валюті послався на Постанову НБУ «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточний рахунок фізичних осіб в межах України» №365 від 16.09.2013р.зокрема на п.1 яким установлено, що надходження коштів в іноземної валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи здійснюється виключно шляхом переказу коштів віноземної валюті з іншого власного рахунку або шляхом унесення готівки власником рахунку. Пунктом 2 Постанови передбачена заборона зарахування інших надходжень в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи.

Діючи в межах п. 2 вказаної Постанови Банком було запропоновано ОСОБА_2 здійснити продаж грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 10 000 доларів США на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти на поточний рахунок в національної валюті фізичної особи, на що ОСОБА_2 відмовилася, що підтверджується власним записом ОСОБА_2 на оборотній стороні заяви від 11.03.2014р.

Зважаючи на викладене слід дійти висновку, що з боку Банку не порушувалися умови укладеного між сторонами договору та вимоги діючого законодавства в частині переказу грошових коштів на р/р іншої фізичної особи.

12.03.2014р. ОСОБА_2 звернулася із заявою про видачу готівки, яка Банком була отримана в той же день. В заяві ОСОБА_2 просила видати їй кошти готівкою в іноземній валюті з відкритого на її імя рахунку № 1301 у розмірі 80000 доларів США. З боку позивачки також представлено заявку про видачу їй готівки в іноземній валюті у розмірі 70000 доларів США від 14.03.2014р.

В обґрунтування своїх позовних вимог, щодо тривалого невиконання вимог, позивача представила довідку від 08.04.2014р. про те що ОСОБА_3 закрив рахунок № 1301 відкритий на її імя лише 08.04.2014р., повернувши їй грошові кошти готівкою з порушенням строків.

Проте, такі посилання позивачки, та внесенні до суду відомості, не відповідають дійсності, спростовуються представленими з боку відповідача доказами, зокрема випискою з особового рахунку № 1301 у період з 03.03. по 18.08.2014р.

Так, з представленого рахунку убачається, що станом на 12.03.2014р. на р/р№ 1301 знаходився залишок грошових коштів в розмірі 93 289,04 доларів США, що спростовує посилання ОСОБА_2 на повернення грошових коштів за двома вимогами на загальну суму 150 000 доларів США.

Станом на 12.03.2014р., тобто на час звернення ОСОБА_2 з заявою про видачу готівки, діяла постанова Правління НБУ №49 від 06.02.2014 року «Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій» зі змінами та доповненнями, внесеним постановою Правління НБУ від 27.02.2014 року №104.

Зазначені постанови Правління НБУ № 49 та № 104 не носили ознак нормативно-правового акту, для яких, відповідно до ст. 56 ч 3 Закону України «Про ОСОБА_3 України», є обов'язковою реєстрація в Міністерстві юстиції України, а були розпорядчими актами, які адресувались обмежений кількості осіб, тобто мали персоніфікований або індивідуально-конкретний характер (постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2014 року у справі №826/5180/14).

Відповідно до п.4 п.п.9 постанови Правління НБУ №49 від 06.02.2014 року, уповноважені банки зобов'язувались обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

На виконання зазначених постанов Правління НБУ, починаючи з 11.03.2014 року (час звернення позивача з заявою про видачу готівки) відповідач видавав позивачці грошові кошти з рахунка в іноземній валюті (доларах США) у розмірі, еквівалентному 15 000 гривень за офіційним курсом НБУ.

Як убачається з представленого відповідачем особового рахунку ОСОБА_2, станом на 28.03.2014р. залишок по рахунку складав 72 166,04 доларів США, які в той же день були конвертовані в національну валюту та отримані ОСОБА_2 Залишені грошові кошти на рахунку в розмірі 30,12 доларів США є проценти нараховані Банком у відповідність до п.4.2. договору рахунку, які були отримані Гаєвою07.04.2014р., що і зумовило не закриття Банком рахунку ОСОБА_2 в строк до 08.04.2014р. Дана обставина зазначена відповідачем у своїх запереченнях та документально підтверджена, спростовує твердження позивача про порушення Банкомїї права, яке нібито тривало до 08.04.2014р., а як наслідок і і відсутність правових підстав длязастосування по спору, який виник між сторонами,ст. 32.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» щодо стягнення пені та ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3% річних за невиконання грошового зобовязання.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 під час повернення грошових коштів ОСОБА_2 в період з 12.03. по 28.03.2014р. не порушував умови договору та вимог діючого на той час законодавства у сфері валютно-касових операції. Відтак, суд відмовляє ОСОБА_2 в задоволенні вимог в цій частині в звязку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Виходячи з того, що виникли між сторонами правовідносини не допускають стягнення моральної шкоди, то в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди слід також відмовити.

Не підлягають і задоволенню позовні вимоги про стягнення з Банку збитків у розмірі 34114,00 гривень з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

За змістом вказаної норми завдаток може забезпечувати тільки дійсне зобовязання, тому правила ст.570 ЦК України про залишення у кредитора завдатку застосовуються у випадках, коли було укладено основне зобовязання, але кредитор ухиляється від його виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Укладений між сторонами попередній договір купівлі-продажу квартири від 10.02.2014р. є нікчемним, тобто таким що не породжує прав та обовязків для сторін, так як укладений в простій письмовій формі замість необхідного його посвідчення в нотаріальному порядку (абзац 4 ч.1 ст.635 ЦК України).

За таких обставин позивачем обраний не правильний спосіб захисту свого порушеного права за попереднім договором від 10.02.2014р. Відтак в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України,зважаючи на те, що між сторонами виник спір з приводу виконання договору банківського вкладу, який не підпадає під визначення Закону України «Про захист прав споживачів»,так як за даним договором відсутня обовязкова ознака, як отримання прибутку, з позивачки на користь держави слід стягнути судовий збір, якій складається з 1% від вимог майнового характеру (83833,54грн.) та складає 838,33 гривень, та немайнового характеру (1000 гривень) в розмірі 243,60гивень.

На підставі заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.08.2014р., яке ухвалою суду від 24.04.2015р. було скасовано, з ПАТ «Платинум Банк» було стягнуто на користь ОСОБА_2 49719,52 гривень.

Відмовляючи в повному обсязі в задоволенні даних позовних вимог ОСОБА_2, суд на підставі ч.2 ст.380 ЦПК України, вважає за необхідне допустити поворот виконання рішення суду, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку безпідставно стягнути грошові кошти в розмірі 49719,52 гривень.

Щодо повороту виконання рішення суду в частині повернення стягнутого судового збору в розмірі 497,19 гривень, то в цій частині суд виходить з наступного.

Бюджетним кодексом України встановлено, що рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Державною казначейською службою України (пункт 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення").

У разі виникнення підстави для повернення судового збору, його повернення здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. Зазначеною постановою визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, прийнятих судами, а також іншими державними органами, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, перелік підстав для повернення сплаченої суми судового збору за ухвалою суду. Зазначений перелік не включає таку підставу як повороту виконання рішення суду.

У разі виникнення інших підстав, які не перераховані у ст. 7 Закону України «Про судовий збір», в тому числі сплати судового збору без подальшого звернення до суду і відповідно відсутності підстав для ухвалення судового рішення з питання повернення судового збору, кошти повертаються відповідно до Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі - Порядок), затвердженого наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 року № 226, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2002 року за № 1000/7288 (із змінами і доповненнями). Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету. Повернення коштів з бюджету провадиться з обов'язковим зазначенням такої інформації:

1)обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету;

2)найменування (ОСОБА_4.) платника;

3)ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті);

4)суми платежу, що підлягає поверненню;

5)дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Отже, відсутність всіх необхідних чинників для вирішення питання щодо повернення судового збору є підставою для відмови в задоволені питання про поворот виконання рішення суду в цій частині. Дана обставина не є перешкодою для повторного звернення до суду із заявою та необхідним переліком документів для вирішення питання щодо повороту виконання в порядку визначеному ст 381 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,57,64,81,88,209,212-215,218,380 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про стягнення збитків, пенсі, моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН)на користь Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк»(ЄДРПОУ-33308489) грошову суму в розмірі 49 719,52 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН) на користь держави (ГУДКУ в Одеській області (Суворовський р-н м. Одеси) код отримувача 37607526 ГУДКУ в Одеській області МФО 828011 № доходного рахунку щодо сплати судового збору 0009, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу 22030001:050 «Судовий збір», Суворовський р/с ЄДРПОУ суду 05482067), судовий збір в розмірі 1081,93 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя