Справа № 145/2592/13-ц
Провадження №6/145/10/2015
УХВАЛА

"19" березня 2015 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі головуючий суддя Ліщишина М. Ю.

за участі секретаря Віценко К.А.

розглянувши заяву про самовідвід,

встановив:

16.03.2015 р. до Тиврівського районного суду надійшла заява державного виконавця ВДВС Тиврівського РУЮ ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у справі про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з будинку, який належить на праві власності ОСОБА_5

Відповідно до ст.11-1 ЦПК України суддю Ліщишину М.Ю. визначено суддею для розгляду цієї справи.

Вважаю за доцільне задоволити заяву про самовідвід зі слідуючих підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумніви в об'єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦПК України за наявності підстав, визначених у статтях 20-22 ЦПК України, суддя зобов'язаний заявити самовідвід.

Тиврівським районним судом в складі судді Ліщишиної М.Ю. неодноразово приймалися рішення у справах, що стосуються сімї ОСОБА_2В та ОСОБА_5:

30.09.2011 р. за позовом ПАТ Приватбанк до ОСОБА_3 про звернення стягнення за кредитним договором від 12.11.2007 р./ справа 2-472/11/, яким позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитним договором в сумі 63332.76 доларів США.

В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок в смт. Тиврів по вул. Пархоменка, що належить йому на праві власності. В апеляційному порядку рішення не оскаржувалося.

14.03.2012 р. за позовом за позовом ПАТ Приватбанк до ОСОБА_3 про звернення стягнення за кредитним договором від 24.08.2008 р. / справа №223/70/2012/.

Позов задоволено. Рішенням апеляційного суду дане рішення змінено.

20.03.2012 р. подання ВДВС Тиврівського РУЮ про обмеження в виїзді за кордон ОСОБА_5 / 145/473/ 13-ц /. В задоволенні подання відмовлено.

21.03.2014 р. за позовом за позовом ПАТ Приватбанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 про виселення. Позов задоволено. В апеляційному порядку рішення не оскаржувалося.

Вказані рішення, на думку заявниці, є незаконними, що стверджується публікаціями в засобах масової інформації, зокрема 20 хвилин від 22.09.2014 р. та Голос України від 24.09.2014 р.

Враховуючи вимоги п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України, вказані обставини можуть викликати сумнів в обєктивності та неупередженості судді, а тому заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 4 ч.1 ст. 20, ст.ст. 23 -25 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заявлений самовідвід судді Ліщишиної М.Ю. задовольнити.

Заяву державного виконавця ВДВС Тиврівського РУЮ ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у справі про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з будинку, який належить на праві власності ОСОБА_5 передати для перерозподілу та визначення головуючого судді у справі в порядку ст.11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ліщишина М. Ю.