Справа № 404/7782/14-ц
Номер провадження 2/404/175/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, по якому просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в сумі 6 641 грн. 32 коп. та моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що близько 13.00 год. 14.02.2014 р. по вул. Пацаєва на неї громадянином ОСОБА_2, що керував автомобілем «AUDI A6» держ. номер НОМЕР_1, було здійснено наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого складного перелому середньої третини діафізу правої великогомілкової кістки з двома проміжними сегментарними відламками зі зміщенням, закритого уламкового перелому діафізу середньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням», які згідно висновку судово - медичної експертизи № 334 від 09.04.2014 р. відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров'я.

З 14.02.2014 р. по 14.03.2014 р. ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні, на даний час продовжує хворіти та перебуває на амбулаторному лікування. При цьому було понесені матеріальні затрати, тому просить стягнути з відповідача 6 641,32 грн. у відшкодування завданої шкоди.

Крім того, для позивача настали негативні наслідки у вигляді отриманих травм, тяжкість заподіяних збитків та глибину моральних переживань, тривалий час для реабілітації, вимушені зміни та незручності в її житті. З огляду на вищевикладене оцінює моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в сумі 30000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що постановою слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області Кравченко Д.С. від 27.03.2015 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000813 від 14.02.2014 р., закрито у зв'язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення

Як вбачається з тексту постанови, 14.02.2014 р. близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи на вул. Пацаєва в м. Кіровограда, маючи намір перейти проїзну частину вул. Пацаєва в порушення вимог пп., 4.7, 4.8, 4.14 (а, б) Правил дорожнього руху України почала переходити проїзну частину вул. Пацаєва, поза пішохідним переходом, при цьому вийшовши на проїзну частину із - за задньої частини автомобіля БАЗ, не впевнилась у відсутності транспортних засобів, що наближаються, при переході проїзної частини вул. Пацаєва, побачивши з правого боку від себе автомобіль "AUDI А6", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2., який рухався по вул. Пацаєва зі сторони вул. Героїв Сталінграду, невірно відреагувала на дорожню обстановку, не відмовилась від переходу проїзної частини вул. Пацаєва, а навпаки не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху в безпосередній близькості з наближаючимся автомобілем побігла через проїзну частину, зліва - направо по ходу руху транспортного засобу, чим створила умови в яких водій ОСОБА_2 допустив на неї наїзд.

В результаті дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала тілесні ушкодження у вигляді, закритого складного перелому середньої третини діафізу правої великогомілкової кістки з двома проміжними сегментарними відламками зі зміщенням, закритого уламкового перелому діафізу середньої третини правої малогомілкової кістки зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 334 від 09.04.2014 р. відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров'я.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою

У зв'язку з отриманим тілесними ушкодженнями ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ КМЛШМД з 14.02.2014 року по 14.03.2014 року з діагнозом: закритий складний перелом середньої третини діафізу правої великогомілкової кістки з двома проміжними сегментарними відламками зі зміщенням, закритий уламковий перелом діафізу середньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням.

Крім того, як вбачається з довідки ПрАТ «Гідросила ЛЄДА» №173 від 24.03.2015 р., ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 14.02.2014 року по 15.09.2014 р.

19.03.2014 р. було складено акт №1 про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом, затверджений Генеральним директором ПрАТ «Гідросила ЛЄДА», згідно якого 14.02.2014 р. о 12 год. 50 хв. стався нещасний випадок з працівником підприємства ОСОБА_1, яка займає посаду фахівця з персоналу. Остання поверталась з поштового відділення №31, куди доставляли кореспонденцію для відправлення, під час переходу у недозволеному місці автодороги по вулиці Пацаєва біля льодового катка «Слайз» ОСОБА_1 була збита легковим автомобілем AUDI A6, державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті чого вона отримала перелом правої ноги та машиною швидкої допомоги була госпіталізована до травматологічного відділення КЗ КМЛШМД.

Як вбачається з довідки про результати визначення ступеня витрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 10 ААА №251554, ОСОБА_1 має 50% втрати працездатності з 16.09.2014 р., на підставі чого їй призначена ІІІ група інвалідності.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно до ч. 3, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім того, відповідно з ч. 1 ст.1193 ЦК України не відшкодовується лише шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу.

Згідно п.7. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р. із змінами розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, сама по собі відсутність вини водія транспортного засобу у наїзді на пішохода не є підставою для відмови у стягненні з нього завданої внаслідок наїзду матеріальної шкоди, а по матеріалам справи відсутні дані про те, що шкода завдана внаслідок умисних дій потерпілої.

Позивачем витрачались кошти на лікування, що підтверджується копіями чеків та платіжних квитанцій, що містяться у матеріалах цивільної справи на загальну суму 6641, 32 коп.

Суд вважає за можливе частково задовольнити позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди в сумі 6478,24 грн. У вимогах позивача про стягнення решти заявленої матеріальної шкоди у розмірі 163, 08 грн. для придбання води «Моршинська», Лінексу, мила, пакетів та валеріани слід відмовити, так як не доведено, що позивач поніс вказані витрати внаслідок лікування через ДТП, яка мала місце 14.02.2014 року та не встановлено, що медичні засоби були призначені лікарем.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При вирішенні питання про належний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд вважає, що визначений останньою її розмір в 30 000 грн. є дещо завищеним. Виходячи з характеру і тривалості, завданих їй моральних страждань, що виразилися в перенесених хвилювань внаслідок нанесення тілесних ушкоджень, ступеня вини відповідача, обґрунтованості даних вимог, суд приходить до висновку щодо стягнення із відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 18 000 грн., що буде відповідати засадам виваженості і справедливості та вимогам чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167,1187 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) матеріальну шкоду завдану здоров»ю в сумі 6478,24 грн. та моральну шкоду в сумі 18000 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда