АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/4672/14-ц
Провадження № 22-ц/792/752/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Власенка О.В.,

суддів: Заїки В.М., Ярмолюка О.І.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.

з участю: ОСОБА_1, прокурора,

представника Державної казначейської служби

України - Мороз Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-ц/792/752/15 за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та прокуратури Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконною постановою суду.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконною постановою суду і просив стягнути на його користь за рахунок Державного бюджету 3 779 844 грн., з яких: 496 000 грн. неотримана заробітна плата, 8 000 грн. - вартість вилученого під час обшуку майна, 50 000 грн. - витрати на правову допомогу, 50 000 грн. - витрати на лікування, 500 000 грн. - конфісковані грошові кошти, 275 000 грн. - інфляційних витрат, 625 000 грн. - упущена вигода та 1 775 844 грн. - морального відшкодування.

Позовні вимоги мотивував тим, що ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2013 року було скасовано постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 лютого 2012 року про відмову в

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Козак О.В. Провадження № 22-ц/792/752/15

Доповідач -Власенко О.В. Категорія № 30,33

задоволенні його заяви про звільнення від відбування покарання у зв'язку із закінченням строків давності, й звільнено його від відбування покарання, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2006 року та закрито провадження у справі. Запобіжний захід тримання під вартою скасовано й звільнено його із зали суду.

Посилаючись на те, що через незаконні рішення суду його утримували в місцях позбавлення волі і весь цей час він був позбавлений конституційного права на свободу та особисту недоторканість, що завдало йому значних матеріальних збитків та моральних страждань, ОСОБА_1 просив задовольнити його позов у повному обсязі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24 червня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої винесенням незаконної постанови Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 лютого 2012 року про відмову засудженому у задоволенні заяви про звільнення його від відбування покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 червня 2014 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надалі за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Державну казначейську службу України.

Ухвалою суду від 27 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині відшкодування витрат на лікування в сумі 50000 грн. залишено без розгляду.

Уточнивши розмір матеріальної шкоди, оскільки за час розгляду справи відбулося знецінення грошових коштів, ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь 3080306 грн., з яких: 488000 неотримана заробітна плата, яка з урахуванням індексу інфляції (за період з січня по грудень 2014 року) складає 609512 грн.; 8000 грн. - вартість майна, вилученого під час обшуку; 50000 грн. - витрати на правову допомогу, з урахуванням індексу інфляції (з січня по грудень 2014 року) складає - 62450 грн.; 500000 грн. - конфісковані грошові кошти, з урахуванням інфляції - 624500 грн. та 1775844 грн. моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України за рахунок бюджетних призначень, передбачених на вказану мету, на користь ОСОБА_1 200000 (двісті тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої постановленням незаконної постанови Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.02.2012 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення його від покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній скарзі Прокуратура Хмельницької області просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27.02.2015 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на те, що судом необґрунтовано належним чином висновок щодо розміру морального відшкодування в сумі 200 000 грн., не взято до уваги висновки і мотиви суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 22.10.2014 року, відсутні підстави для звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням суду, оскільки повної реабілітації ОСОБА_1 не відбулось.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Хмельницької області підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди - зміні.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ухвалив стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, тому що він є помилковим, оскільки не випливає з матеріалів справи і базується на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2006 року (т. 1, а.с.18-21) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 358 КК України - один рік позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України - два роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 358 КК України - шість місяців арешту. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності за ч. 1 ст. 263, ч.ч. 2. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_1 звільнено від призначеного покарання. За ч. 4 ст. 190 КК України ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09.09.2008 року (т. 1, а.с. 22-26), вказаний вирок в частині призначеного покарання залишено без змін.

Згідно з постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.02.2012 року (т. 1, а.с.42), ОСОБА_1 повторно було відмовлено в задоволенні його заяви про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 10.10.2013 року (т. 1. а.с.66), встановлено, що відповідно до вимог ст. 48 КК України (в редакції 1960 року), особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минули такі строки: п. 4 ч. 1 ст. 48 КК України десять років з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено більш суворе покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років. Перебіг давності з дня вчинення злочину у вересні 1994 року ОСОБА_1 переривався у 1998 році, і з часу його вчинення пройшло п`ятнадцять років, а тому є всі законні підстави для застосування до ОСОБА_1 п. 4 ч. 1 ст. 48 КК України (в редакції 1960 року), а не Закону 2001 року.

Таким чином, колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції при розгляді кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 не було враховано вищевказані вимоги закону, що призвело до грубого порушення чинного кримінального та кримінально-процесуального законодавства та винесення незаконної постанови, що відповідно до ст. 367 КПК України (в редакції 1960 року) є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону і тягне за собою скасування постанови.

Разом з тим, вказане питання не зачіпає суть вироку та не погіршує становище засудженого, не змінює обсяг обвинувачення, не стосується недоліків вироку в частині кваліфікації злочину та призначення покарання.

Відповідно до довідки Хмельницького слідчого ізолятора № 4770 від 15.10.2013 року (т. 1, а.с.209), ОСОБА_1 утримувався під вартою з 29.08.2008 року по 10.10.2013 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що внаслідок ухвалення незаконної постанови Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.02.2012 року позивач ОСОБА_1 продовжував відбувати покарання у виді позбавлення волі. Згідно з ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 10.10.2013 року його було звільнено від відбування покарання, тобто період часу з 09.02.2012 року по 10.10.2013 року, а саме один рік, вісім місяців і один день, ОСОБА_1 був позбавлений волі незаконно.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування відповідачем моральної (немайнової) шкоди в сумі 200000 грн., не в повному обсязі врахував конкретні обставини справи, зокрема, що ОСОБА_1 повністю реабілітований не був, оскільки вирок, відносно нього, відповідно до якого він визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, набрав законної сили та виконувався, не врахував вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України, а тому колегія суддів вважає, що з врахуванням вищенаведених обставин справи на користь позивача за заподіяну йому моральну шкоду з відповідача - Державної казначейської служби України, має бути стягнуто 25000 грн., і тому рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди підлягає зміні.

Доводи апеляційних скарг представників Державної казначейської служби України та прокуратури Хмельницької області про те, що юридичні особи, створені державою, яким і є органи Державної казначейської служби України, не відповідають за зобов`язаннями держави, що жодним законодавчим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та держави Україна в цілому, а повноваження Державної казначейської служби України щодо безспірного списання коштів державного бюджету не може бути підставою для залучення органів казначейства в якості відповідачів, а тому рішення суду є незаконним, - не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції на виконання вимог ст. 1176 ЦК України зобов'язав державу відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду, шляхом стягнення її з державного бюджету України.

В решті рішення суду не оскаржується, скарга таких доводів не містить, а тому вони не переглядаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Хмельницької області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 200000 грн. до 25000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко