АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2605/15
Категорія: сімейні Доповідач: Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової А.І., Довгаль А.П.,

при секретарі - Стрельченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину.

Свій позов мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання. Крім того, дитина перебуває на обліку в медичних установах з діагнозом вегетативна дисфункція з церебральною ангиодистонієй та потребує догляду та лікування, вітамінотерапії, нагляду лікаря та походів до басейну у зв'язку з захворюванням.

Просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її користь в розмірі 2500 грн. від всіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дитини щомісячно та до її повноліття.

Позивачка у судовому засіданні свій позов підтримала.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у вказаному розмірі, просив суд зменшити суму аліментів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з відповідача аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі 2000 грн. від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.12.2014 року та до її повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у дохід держави у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, визначивши розмір аліментів у розмірі 800 грн. на місяць. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, вказує, що суд першої інстанції не врахував його матеріальне становище.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися, доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд виходив з того, що стягнення з відповідача аліментів в сумі 2000 грн. є достатнім для утримання дитини, оскільки та потребує догляду та лікування.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі ( а.с.3 ).

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. ( а.с.4 ).

Судом першої інстанції встановлено, а також не заперечується сторонами, що дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не працює, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.66), тому щомісячні аліменти у сумі 2000 грн. для нього є досить значною сумою.

Окрім того, в судовому засіданні позивач зазначила, що при розрахуванні суми стягнення аліментів, вона виходила не з можливостей відповідача, а з потреб дитини, оскільки вона хворіє на хронічні захворювання, потребує лікування та витрат на лікарняні препарати.

Проте відповідно до положень ст. 185 СК України, витрати, пов'язані з хворобою дитини підлягають стягненню окремо від аліментів як додаткові витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визначив аліменти, що підлягають стягненню з відповідача в твердій грошовій сумі, проте виходячи з матеріального становища платника аліментів, інших обставин, що мають істотне значення, розмір стягнення є завищеним.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні, розмір аліментів - зменшенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.1; 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року - змінити.

Зменшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки з 2000 грн. до 1000 грн. щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді