АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/402/15 Головуючий 1 інстанції - Крівцов Д.А.
Справа № 643/8924/14-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія -договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П., Трішкової І.Ю.

за участю секретарів - Асєєвої В.В., Костенко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 25100,86 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 30.12.2010 року відповідач отримала від позивача в борг 5000,00 доларів США та зобов'язувались 30.12.2011 року повернути позивачу грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США. Після повернення частини боргу у розмірі 4100 доларів США, станом на 01.01.2013 року заборгованість відповідача дорівнювала 1900,00 доларів США, які остання зобов'язалась повернути на протязі року, тобто до 01.01.2014 року. Проте відповідач свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконала, розмір її заборгованості станом на 11.06.2014 року, згідно офіційного курсу НБУ, дорівнює 22426,69 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути зазначену суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період прострочення виконання зобов'язання, а саме за період з січня 2014 року по травень 2014 року включно.

Крім того, вказала, що раніше неодноразово позичала відповідачу грошові кошти, останній раз 30.12.2010 року. Оскільки станом на 30.12.2010 року відповідач не повернула позивачу грошові кошти в розмірі 1000,00 доларів США, які були отримані в позику раніше, то в розписці було зазначено про обов'язок відповідача повернути грошові кошти в розмірі саме 6000,00 доларів США, з урахуванням заборгованості в розмірі 1000,00 доларів США та 5000,00 доларів США, які були передані в позику 30.12.2010 року. Після того, як частина позики була позивачу повернута, розписку із вказаними вище умовами було перекреслено та відповідач 01.01.2013 року дописала, що після перерахунку повинна сплатити 1900,00 доларів США, які зобов'язується повернути протягом року.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначив, що відповідач повернула всі отримані грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США. Пояснив, що умови розписки щодо повернення грошових коштів в розмірі 6000,00 доларів США суперечать чинному законодавству, оскільки різниця в розмірі 1000,00 доларів США є процентами за користування позикою, можливість отримання яких позикодавцем законом не передбачена. Також зазначив, що в розписці відповідачем власноруч була зазначено число "900", після чого позивач дописала перед вказаним числом цифру "1" таким чином, розмір заборгованості став дорівнювати 1900,00 доларів США.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в розмірі 24988,56 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2. судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 249, 89 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незвконність та необгрунтованість рішення суду. Наголошує, що борг повернула, а позивач просить стягнути проценти.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково .

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керуючись ст. ст. 525, 1046, 1047,1049 ЦК України виходив з того, що між сторонами у встановленій законодавством формі було укладено договір позики, за яким грошові кошти було передано відповідачу. Відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення боргу в розмірі 1900,00 доларів США. Суд стягнув з відповідача суму боргу в розмірі 1900,00 доларів США з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми, всього 24988 грн. 56 коп.

Судова колегія не може в повній мірі погодитися з вказаним висновком з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що відповідно розписки від 30.12.2011 року, між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики, згідно умов якого позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу 30.12.2011 року грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США. Частина розписки із вказаним вище умовами є перекресленою, після чого в розписці міститься надпис відносно того, що після перерахунку залишився борг на 01.01.2013 року 1900 доларів, які відповідач зобов'язується повернути протягом року.

Судова колегія визнає безпідставними посилання представника відповідача, що залишався несплаченим борг в сумі 900 доларів США та позивач самостійно дописала в розписці цифру " 1". Згідно пояснень представника відповідача вбачається, що він не заперечував факт написання та підписання вказаної розписки відповідачем, крім цифри "1" в числі "1900", яку за доводами представника відповідача самостійно дописала позивач.

Матеріали справи свідчать, що представнику відповідача судом першої інстанції було роз'яснено, що він не позбавлений права заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи для встановлення того, відповідачем чи іншою особою написано цифру "1" в числі "1900", а також що саме вказаний висновок експертизи може бути визнаний судом належним доказом на підтвердження зазначених вище обставин, на які посилався представник відповідача в якості заперечень проти позову. Але вказане клопотання заявлено не було.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не доведено факт написання відповідачем розписки щодо зобов'язання повернути грошові кошти в розмірі 900,00 доларів США, а не 1900,00 доларів США, як зазначено в розписці від 30.12.2010 року та 01.01.2013 року.

Доводи представника відповідача відносно того, що відповідач в повному обсязі повернула грошові кошти, зазначені в розписці суд першої інстанції також правильно визнав не обґрунтованими.

Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання.

Оригінал розписки знаходився у позивача та був досліджений судом першої інстанції.Судом апеляційної інстанції оригінал розписки витребуваний у позивача та долучений до матеріалів справи. З оригінала розписки вбачається, що відповідач не повернула позивачу саме 1900 доларів США.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем, його представником не надано суду розписки, будь-якого іншого документу, який би підтверджував виконання зобов'язання щодо повернення грошових коштів.

За таких обставин, враховуючи факт знаходження оригіналу розписки у позивача на час розгляду справи, суд першої інстанції правильно визнав, що відповідачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов'язання щодо повернення позики в повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення грошових коштів в розмірі 1900,00 доларів США, про які було зазначено в вказаній вище розписці.

За договором позики, відповідно до статі 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, між сторонами у встановленій законодавством формі було укладено договір позики, за яким грошові кошти було передано відповідачу. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 1900,00 доларів США та 3 % річних від простроченої суми.

Судова колегія вважає безпідставними вимоги позивача щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, так як між сторонами укдадений договір позики в доларах США.

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для змінення рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або не правильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин судова колегія задовольняє частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 Рішення суду першої інстанції змінює в частині стягнутої суми та стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 22 426 грн. 69 коп. та 3% річних за прострочення зобов"язання в сумі 296 грн. 77 коп., а усього 22 723, 46 грн. та витрати з сплати судового збору в сумі 227,23 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2014 року змінити в частині стягнутої суми .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 22 426 грн. 69 коп. та 3% річних за прострочення зобов"язання в сумі 296 грн. 77 коп., а усього 22 723, 46 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зменшити суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат з сплати судового збору до 227,23 грн.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: